Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime inimese väärtusest ja kellel see on.
Kas see on kõigil ühesugune?
Mul on külas Mia Puolimatka ja Outi Papunen.
Tere tulemast! - Aitäh.
Olete mõlemad teinud tööd lastega
ja ka puuetega lastega.
Räägime sellest kohe lähemalt.
Mia, avaldasid äsja raamatu "Minkä arvoinen on ihminen?",
(Mis on inimese väärtus?), mille kaanel on väikesed jalakesed.
See viitab, et käsitled raamatus ka väikelaste väärtust.
Outi, sina oled töötanud Iduprojektis.
Räägi sellest veidi lähemalt.
Iduprojekt toetab soovimatult rasestunud tüdrukuid ja naisi
ning aborti teinud naisi.
Puutume lähedalt kokku väikeste inimeste elu algusega.
Mia, kui kirjutasid inimväärikusest, miks tahtsid käsitleda laste,
ja eriti puuetega laste väärtust?
Tahtsin tõsta häält nende eest,
kes on meie ühiskonnas ohtu sattunud -
sündimata ja puuetega lapsed. Neid kuulatakse harva
ja neil on harva eneseväljenduseks sõnu.
Sul on ka isiklik kogemus. Üks teie lastest on haige.
Jah. Meie nooremal pojal on Downi sündroom.
See on sulle argipäev juba kuus aastat vist?
Jah. Mikael saab homme kuueseks.
Olen kodus talle hoidjaks ja olen ka koduperenaine,
olen emaks ka teisele pojale.
Meie riigis on kehtestatud tavad, et kui naise raseduse ajal leitakse,
et laps on puudega, võidakse talle aborti soovitada.
Kas teile soovitati? Kas teadsid seda juba ette?
Meie olukord oli selline,
et läksin ultrahelisse hoopis teistel põhjustel.
Sellega seoses, umbes kuu enne tähtaega,
avastati, et pojal oli üks üleliigne kromosoom.
Seda avastati üsna hilises etapis.
Kui üldine see on, et lapse puue avastatakse alles lõppstaadiumis?
See on tänapäeval üsna harv. Meil on üsna põhjalikud uuringud
ja rasedal emal soovitatakse juba väga varakult kõik välja uurida.
Alati aga on erandeid.
Sõelumine ja ette otsustamine, kas laps tohib sündida
ja kui terveks me ta hindame, osutub väga problemaatiliseks.
Oled töötanud nendega, kes seda koormat hiljem kannavad,
kui oodatud lapsel ei lastudki sündida.
See polegi nii lihtne.
On huvitav, et meiega võetakse ühendust
ka päris tavalise abordi järel.
Kui rasedus katkestatakse sõeluuringute tõttu ja üsna hilja,
eksisteerib väga tugev eetiline konflikt.
Paljud teevad otsuse väga kiiresti.
Rasedus võib juba poole peal olla ja laps on väga oodatud,
siis aga otsustatakse äkitselt abort teha,
misjärel leinaprotsess on väga raske.
Mul pole üheski rühmas olnud neid,
kes on teinud hilise abordi lapse puude tõttu.
Neil võib juhtunuga tegelemine ilmselt veelgi raskem olla.
Suureks probleemiks on ilmselt hirm,
et kui perre lastakse teadlikult sündida puudega lapsel,
kuidas sellega hakkama saadakse. Mida sina arvad, Mia?
Meie individualistlikul ajal, kus lapsed perest eemale kolivad
ja sugulased elavad 500 km eemal, võib olukord väga täbar olla.
Kui perre sünnib eriline laps, vajab see kindlasti tugivõrgustikku.
On suureks kasuks, kui läheduses elavad vanavanemad
ja teised sugulased.
Meenus veel, et vanemad satuvad ka suure ühiskondliku surve alla.
Puudega lapse ootamise puhul on ühiskonna surve
raseduse katkestamiseks kahjuks väga suur.
Ei saadagi toetust, vaid tuleb üksi hakkama saada.
Kas see on ka sinu kogemus, Mia?
Peab ütlema, et jah.
Kui meie Downi sündroomiga Mikael oli sündinud,
pakuti mulle võimalust haiglas psühholoogiga rääkida.
Käisin temaga kohtumas.
Kui mõne aja pärast koju Jyväskylla jõudsime, olime üsna üksi.
Kellelgi tuli mõte helistada arengupuudega isikute nõuandlasse,
et sealt keegi kohvile tuleks.
Pere peab olukorras, kus on palju erinevaid juhtumisi,
liiga aktiivne olema.
Kaitsete mõlemad tugevalt seisukohta, et mis tahes seisus laps ka poleks,
on ta väärtuslik. Tal on inimväärikus.
Teda ei tohiks hävitada ja ta tuleks armastuses vastu võtta.
Mille alusel te sellise seisukoha võtate?
Olen uuestisündinud kristlane ja tean,
et Jumal on loonud meid oma näo järele.
Tean ka seda, et Jumal ei tee kunagi vigu.
Ja kuna Ta ei tee kunagi vigu, annab Ta alati täiusliku kingi.
Igaühel meist on nn Jumala "kaubamärk".
Selle alusel on iga inimene väärtuslik.
Minu lähtekoht on sama - iga inimene on väärtuslik.
Vahel mõtlen, et Jumal on peitnud mingi saladuse neisse erilistesse,
keda me võime alahindavalt vaadata.
Ehk on Jeesus just neis mingil erilisel viisil kohal
ja isegi lisab neile väärtust.
Kuidas on lood meie kui vanematega? Milline mõju sel meile on?
Sul on pikk kogemus vestlustest inimestega,
kes tunnevad suurt vajadust rääkida oma aborditegemisest.
See näitab, et sel on suur tähendus ka sellele, kes abordi teeb,
rääkimata lapsest, kes sündida ei saa.
Mis nende vanematega juhtub?
Kas sealgi peitub mingi põhjus, miks ei peaks aborti tegema?
Igaüks siiski vastutab selle lapse elu lõpetamise eest.
Kristlasena usun, et need lapsed lähevad Jumala juurde taevasse,
nad ei kao abordi tõttu.
Mingil tasemel jääb suhe selle vanema ja lapse vahel alles.
See tekitab küsimusi.
Keegi ju ei taha oma lapsele halba.
Mia, sul on kogemus ka nurisünnitusega.
Kas näed, et need lapsed on sul endiselt olemas.
Usun, et nad on taevas ja Taevaisa hoolitseb nende eest.
Ja sa näed neid kunagi?
Jah, usun sellesse kohtumisse.
Loodetavasti jõuan samasse kohta, kus nemadki on.
Meie ühiskonnas on olukord, kus süveneb majanduskriis,
mis ei aita olukorrale kaasa, vaid üha enam kasvab surve,
et puudega lapsi ei tohi sünnitada, kuna see läheb liiga kalliks.
Jõuame väga karmide küsimusteni.
Ema on karmide pihtide vahel ja talle antakse selgelt märku,
et sellist last ei tohiks sünnitada.
Kahjuks selliseid juhtumeid esineb.
Ema on nõrgas seisus - ta on rase ja tal on teisigi surveid.
21.-22. nädalal peab otsuseid tegema šokiseisundis.
See pole lihtne.
Mõeldakse, et kui arst soovitab, ju siis on hea lahendus,
peaasi, et mu laps ei pea kannatama.
Otsust seletatakse lapse huvide kaitsmisega
ega nähta, et ka puudega laps võib tahta elada.
Sinu Iduprojektis aidatakse üllatusraseduste puhul,
kui rasedus pole planeeritud.
Millist praktilist abi te annate?
Pakume nõustamist
ja aitame luua praktilist tugivõrgustikku
eriti üksikutele ja raskes olukorras olijaile.
Käime nende kõrval ega üksnes räägi sellest.
Püüame tuua nende ellu väärtust, et ema mõistaks,
kui väärtuslik tema rasedus on.
Tihti ei kogeta rasketes oludes mingit väärtuslikkust
ja kõigele lisanduvat rasedust peetakse viimaseks piisaks karikas.
Rasedus on imeline.
Räägime neist sokkidest siin laual. Neil on eriline tähendus.
Mis sokid need on?
Võtsime need alles kasutusele.
Meil on eakaaslaste tugirühm abordi läbiteinuile,
kus on erinevaid etappe.
Ühel kohtumisel käsitleme leina, mil mõtleme endale,
kui lapse kaotanud emale.
Just siis muutub asi paljudele konkreetseks,
kui nad oma last leinavad, et see pole mingi rakukuhil.
Sain selle mõtte USAst, et võiks olla mingi mälestusese.
Abordi järel ei jää mingit hauda ega risti
ega midagi muud konkreetset.
Üks nendest sokkidest jääb emale ja teine meile.
Need võivad paljudele kõnekad olla.
Nii mõnigi ema tahaks jätta sõnumi, et abort tegi talle haiget,
ta igatseb last, kelle kaotas.
Neil on endil sellest raske rääkida, nii sain mina loa sellest rääkida.
Jagan paar mälestussõnumit meie rühmast.
Mu väike Emilia. Mul on kahju, et võtsin sult võimaluse eluks,
kuid ülistan Jumalat selle eest, et Tema hoolitseb su eest
ja ühel päeval me kohtume.
Sinu elu muutis täielikult minu oma ja tõi mind Kristuse juurde.
Aitäh sulle selle eest! Ema
Need on väga liigutavad.
Neis on palju tundeid ja emaarmastus.
See mõjutab veel aastakümneid.
Teine sokk on ühe vanema proua mälestuskiri.
1973. must aasta. Üle 23 000 abordi.
Mu laps, olen kurb, et ei saanud sind sülle võtta.
Mia, oled uurinud ka seda, kuidas lapsi ajaloos koheldud on.
Kui sel on nii tugev mõju ja inimesed kannavad seda kogu elu,
miks me neid aborte kogu aeg teeme
ega näe inimese väärtust?
Kui inimene eitab oma identiteeti Kristuses,
ei suuda me kohtuda ka enda ega oma tegudega.
Me ei mõista oma kurjust ega pattu.
Sellest tõest lahus olles käime suures pimeduses,
klapid silmade ees, võõrandununa Jumala armastusest.
Inimesel on raske ka minevikku vaadata
Ta ei julge sellesse süveneda
ega vaadata silma selle teo väärusele.
Kust alustaksid selle asja parandamisega?
Andeksandmine on kõige alus. Ilma selleta pole mingit lootust.
Öeldakse, et tõde teeb vabaks. Selles on suur tarkus.
Kas sinagi, Outi, pead andeksandmist tähtsaks?
Jah. See on suur asi.
Oma kurjusega kohtumise puhul meenus mulle,
et see elab meis kõigis.
Valusa abordiga tegeledes tuleb tihti selle kurjusega kohtuda
ning saada selleks andestus ja arm. Arm võib väga suureks muutuda,
kui kogeme Jumala andestust ja suudame endale andestada.
Jumal loob kõik uueks. Endised asjad ununevad.
Milline on siin teie meelest meeste roll?
Sina kandsid seda last
ja lõplik otsus kuuluks nagu sulle,
aga kuidas näed mehe ja abikaasa rolli selles asjas?
Mehe roll abikaasana on olla kaitsja.
Tema kaitseb pesa, kus mina kanaemana olen
ja hoiab meid oma käte vahel.
Olite mõlemad üksmeeles, et ei tule kõne allagi,
et te seda last vastu ei võtaks.
Jah. Selles olukorras polnudki tegelikult enam muud võimalust.
Sain diagnoosi teada alles päev enne sünnitust.
Me ei osalenud kunagi mingites sõeluuringutes.
Meil oli algusest peale selge, et võtame kõik lapsed vastu,
keda Jumal meile anda tahab.
Outi, kas mehed võtavad selles vestluses oma õige koha?
Kindlasti mitte piisavalt. Meeste häält võiks rohkem kuulda.
Hiliste abortide ja puuetega laste puhul
on enamasti tegemist terve perega.
Varasemaid aborte tehakse enamasti üllatusraseduse puhul.
Sellistes olukordades on mehe roll väga tugev.
Usun, et puudega lapse sünd võib mehe jaoks raske teema olla.
Emal on lapse suhtes tugevamad tunded,
kuid mehele võib nõrkade väärtushinnangute puhul
puudega lapse vastuvõtt raske olla.
Sel juhul avaldab mees kindlasti oma arvamust.
Üht asja on mul aastate vältel raske mõista olnud.
Oli üks konverents, kus osales palju arste
ja haiglapersonali, ning kõik olid ühel meelel,
et abort on väga raske asi,
neid ei tohiks olla ega teha.
Konverents jäi mulle hästi meelde, kuna tõlkisin üht arsti, kes esines.
Mingil hetkel küsis keegi, mis nõu ta annaks.
Tõlkisin tema vastuse.
Ta vaikis pikalt ja ütles siis:
Kui see on teile nii raske asi, miks te ei lõpeta nende tegemist?
Saabus kirjeldamatu vaikus.
Veidi aja pärast arutelu jätkus.
Ma ei mõista, et kui miski on raske ja seda mööndakse avalikult,
miks neid siiski nii palju tehakse - 10 000 aborti aastas.
Mitte sugugi kõigi puhul neist pole tegemist puudega.
Aborte tehakse sotsiaalsetel kaalutlustel,
kus kõrvaltvaatajale võib põhjus olla uskumatult pinnapealne:
See ei sobi mu praeguse elukorraldusega.
Küsimus on meie inimlikus nõrkuses seista silmitsi sellega,
mida me kõik tõeks peame ja asjaga tegeleda.
Kuidas te seda seletaksite?
Mõtlen kristlasena, et ma ei võitle inimese vastu,
vaid tegemist on palju suuremate jõududega.
Tegemist on surmakultuuri ja surmajõududega.
Usun, et muutus on võimalik ja see võib tulla järk-järgult.
Ehk peaksime kristlastena tõusma ja elu eest seisma
neid väärtusi ja vastavat arutelu heas vaimus esile tõstma.
Vaja oleks arste, kes julgevad meelt muuta.
Tervishoius oleks suurt muutust vaja.
Suur teema on südametunnistusvabadus.
Peaksime julgeda liikvele minna.
Me ei tohiks alistuda sellele, et nii on alati tehtud
ja meil on parem olukord kui Rootsis.
Meil on probleem ja meie peame sellega tegelema.
Vaja on ka palvet ning Jumala abi ja imet.
Usun samuti, et isegi kristlased elavad nn moraalses diasporaas,
mille tulemusel väärtegusid alatähtsustatakse,
veeretatakse vastutus teiste kaela
ja jäädakse kergelt pealtvaatajaks või distantseerutakse teemast.
Vaja on konkreetseid meetmeid.
Probleemiks on ka see,
et südametunnistust peetakse kultuuriliseks struktuuriks,
mis sõltub ajaloost ja sündmustest.
Jumalast võõrandudes moondub ka inimese kaastunne.
Mõtleme väga kergelt, et teeme lapsele teene,
kui on küsimus puudega lapses.
"Kui ma sind tapan, tuleb see sulle kasuks.
Teen seda, kuna armastan sind, sest tahan sind kannatustest säästa."
Pattulangenud maailmas on alati kannatusi.
Inimene kas eitab endas pattu ja kurjust
ja võib illusoorselt kujutleda,
et maailmast on võimalik kaotada kõik kannatus.
Oleme inimesed ja peame elama tõsiasjaga,
et maailmas esineb kõiksugu väärust.
Käsitled oma raamatus meie võimet end moraaliküsimustes petta.
Suudame välja mõelda vabandusi, et mitte käituda õigesti,
isegi kui sisimas teame, et asi on väga viltu.
Siis aga on meil põhjus, mis südametunnistuse hääle summutab.
Südametunnistus on oluline asi.
Sul on pikk peatükk, kus räägid,
et selle vastu eksides maksab südametunnistus kätte
ja koputab või isegi avaldab survet.
Kas soovid kommenteerida?
Algul südametunnistus hoiatab. Kui kuhugi langeme, siis süüdistab.
Kui me aga süüdistustestki hoolimata meelt parandada ei taha,
on südametunnistusel omad vahendid meie mõjutamiseks.
On isegi kättemaksuelement.
Südametunnistus saab endale lubada
meie ajamist nii kaugele,
et meie teadvusse võib tõusta midagi üldmoraaliseadustest.
Näiteks uimastite lõksus olev noor.
Täielikus uimastisõltuvuses naine pääses kord vanemate suvilasse,
kus talle meenusid äkki imeliselt päikselised hommikud,
kui kõik veel hästi oli.
Midagi sellest ilust ja puhtusest tõusis tema teadvusse
ja samas nägi ta ka oma viletsust,
millest ta omal jõul vabaneda ei suutnud.
Hiljem see siiski Kristuse abil juhtus.
Outi, kas kohtud tihti inimestega, kes selle süütundega elavad?
Praegugi võib keegi oma elu üle järele mõelda,
oma raskete otsuste ja valede valikute üle.
Mida neile ütleksid?
Meil on imeline lootus Jeesuses.
Igaühele pakutakse andestust ja vabanemist.
Tema võib vabastada millest tahes.
Ta kandis meie kõigi süüteod ristil ja pole mingit vahet, mis see oli.
Hästi öeldud.
Aitäh, Mia Puolimatka ja Outi Papunen, saates osalemast.
Aitäh, head vaatajad!
See teema ei kao kuhugi.
See suur küsimus keerleb paljude südames ja südametunnistuses.
On äärmiselt tervendav lugeda Mia raamatut
"Minkä arvoinen on ihminen?",
kust saab abi selle teema käsitlemiseks.
Mida me teeme ja millel põhinevad meie väärtused inimväärikuse osas?
See peab kehtima kõigi puhul, ka sündimata väikelaste puhul.
Kuidas saame kaitsta kõige nõrgemaid?
Soovitan soojalt Mia Puolimatka raamatut.
Pidagem meeles, et Kristus suudab vabastada kõigest,
mida kogenud oled.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri