Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime teemal: Kas ma kõlban?
Mida kõike see sisaldab, selgub meie vestluse jooksul.
Mul on külas Salme Blomster. - Tere tulemast! - Aitäh.
- Oled terapeut, kirjanik ja ühenduse Trigonos tegevjuht.
Räägi, palun, mis on Trigonos.
- Trigonoses on sitritiim,
mis tuleneb sõnadest sisemine tervenemine
inspireerituna teraapiast ja Piiblist.
Meil on 12-14 koolitatud püsitöötajat,
osa neist professionaalsed psühho- terapeudid, muusikaterapeudid,
ja osad põhjaliku hingehoiukoolitusega.
Käime inimese kõrval, aitame abivajajaid.
Tihti käib tiim minuga loengureisidel kaasas
ja palvetab inimeste eest.
Meie motoks on: Iseendaks Kristuses.
Tahame aidata inimestel kasvada.
- Oled ka usin kirjanik.
Sinu viimane raamat kannab nime "Kelpaanko minä?" (Kas ma kõlban)
ja sel teemal täna räägimegi.
Enesehinnangu teemast rääkides alustatakse tihti lapsepõlvest.
Kui palju lapsepõlv meis sinu meelest mõju avaldab?
Lapsepõlvekogemused, keskkond, kasvuvundament -
kui palju sealt täiskasvanuikka kaasa tuleb?
- Kui palju sealt kaasa tuleb sõltub asjaoludest.
Tänapäeval osutavad kõik uurimused endiselt,
nagu järeldas Freudki, kellega ma kõiges ei nõustu,
et varane lapsepõlv mõjutab, isegi esimesed elukuud.
See mõjutab lapse kasvusuunda,
millist identiteeti ta endale ehitama hakkab.
Identiteet ehitub paljuski geenide põhjal,
kuid sõltub ka sellest, kuidas last koheldakse
ja kuidas teda väärtustatakse:
kas last austatakse ja hinnatakse nagu vaja,
kas teda imetletakse ja armastatakse või mitte.
Kui siin on puudujääke, jääb lapse minasse tundeauke,
mis vajavad teatud teise inimese kutset elus.
- Rääkisid, et selle kohta on ka uusi uurimusi geenide
ja nn epigeenide mõjudest. Räägi sellest veidi.
- See on kõige värskem uurimus.
See rõõmustab mind väga,
kuna arvati, et 1/3 või 2/3 meist pärandub edasti geenidega,
millega kaasneb teatud omadusi ja tendentse, mille vastu me ei saa.
Nüüd aga teatakse, et geenide kohal on epigeen,
mis on muutuv ala, mida on võimalik käsitleda.
See tähendab, et geenide järgi ei pea alkohoolikute peres sündinu
tingimata alkohoolikuks muutuma, isegi kui see genoomiga kaasneb.
On võimalik muuta epigeeni,
nii et ei minda geeni määratud suunda,
vaid isegi geen võib muutuda.
See on minu meelest imeline.
- See viitab ka lapsepõlve teemale.
Kui mõelda, et kellelgi on nö halb lähtekoht
nii geenide kui halbade lapsepõlvekogemuste näol,
millised on parimad töövahendid, reageerimaks nii,
et me ei jääks oma kogemuste ohvriks?
- Siinkohal peab rääkima tahtest.
Palju rohkem asju elus allub tahtele, kui arvame.
Esimene, mida palvetades ja inimest aidates uurime,
on kas tahe on kuidagi vigastatud.
On see endiselt vanemate taskus?
Ehk ollakse nii ohvrimeelsed ja laiaks litsutud,
et pole enam tahtmistki muutuda?
Palves vabastatakse tahe ja palutakse Jumalalt selle taastamist.
Erinevate harjutuste ja tööga kinnitatakse inimese valikuvõimet.
See on kõige tähtsam.
- Kas see hõlmab ka sõltuvusi?
Tihti on inimene otsekui müünud end sõltuvuse küüsi
ja on täiesti veendunud, et ta ei muutugi enam
ja sellest pole väljapääsu.
- Nii see on.
Võib öelda, et kõikide sõltuvustega on seotud saatanlik vale:
Olen lõksus ega suuda kunagi vabaneda.
Piisavalt tugeva motivatsiooni puhul
või sõltuvuste korral piisavalt hea välise toega,
kui algab teraapia vms, kui inimesel on tahtmist tahta,
saab see aluseks ja muutus algabki sellest.
Tihti aga vajatakse selleks mõne kõrvalseisja tuge.
- Need on väga huvitavad asjad.
Toon ühe naiivse, aga konkreetse näite.
Olen tihti kuulnud väljendit,
et siin ei aita muu kui armumine või usuletulek.
Sellega viidatakse teatud faktile,
et mehe elu võib täiesti karil olla.
- Näiteks lahutuse järel.
- Siis ta aga armub, suudab luua paarisuhte,
ja saab esimese lapse, mis äratab temas vastutustunde.
Ja kogu tema elu saab niiöelda uue korra.
- Nii see on.
Ühe noormehe muutus algaski esimese lapse sünnist,
mil ta mõistis, et tuleb muuta ellusuhtumist.
Lisaksin armumisele ja usule ka kokkuvarisemise.
Tihti otsitakse abi või tullakse Jumala juurde
alles siis, kui kõik on kaotatud.
See on ehk kõige raskem, aga põikpäistele ehk ainus võimalus.
- Teatud mõttes tuleb sein vastu.
- Väljapääsuvõimaluste puudumine ajab põlvedele.
- Selles mõttes leidub arm vahel vanade kristlaste sõnul
kõige karmimast kohast - põhjast.
- Sealt leiab Jumala süle.
Mul on mitmeid lugusid, kus inimesed on olnud oma hirmu,
ja ahistuse kuristiku serval, ja kui nad on kukkunud või hüpanud,
viimane neist on aktiivne valik, kuna muidu edasi ei saa,
on nad leidnud sealt Jumala süle.
Pole nii pimedat kuristikupõhja, kus poleks Jumalat.
- Pööraksin selle nüüd ringi ja küsiksin,
kas vahel võib olla ka nii, et kui ollakse vastamisi
mingi väljakutsega, mille kallal tuleb tööd teha,
tegeleda iseenda, oma tunnete ja eluolukorraga,
hoopis põgenetakse, öeldes,
et see kõik johtub karmist lapsepõlvest.
Seda kasutatakse ettekäändena.
- Kahjuks peab ütlema, et enamik teebki seda,
kõik ehk mitte küll teadlikult.
Neid, kes tõeliselt kasvada ja muutuda tahavad, on üsna vähe.
See nõuab tööd, teadvustamist, tõega silmitsi seismist.
Need hirmutavad paljusid.
Kardetakse isegi Jumala ette tulla:
"Ma olen ju selline. Olen nii palju halba teinud." jne.
Siis hakkab valesüütunne siduma inimest häbitundesse,
mis tõsiselt takistab.
Näen tõsiselt, et keegi vaatab ja naudib seda:
"Kätte sain su!
Jumal ei armasta sind! Arm ei kuulu sulle!"
Kui inimene usub valesid, võib ta loobuda kasvamast.
- Kuulen sellest välja, et oleks vaja ärkamist.
- Minu hetke lemmikkirjakoht on:
Ärka üles, kes sa magad ja tõuse üles surnuist.
siis särab sulle Kristus!
See meenub mulle tihti, kui näen jumalateenistusel väsinud,
poolsurnuid, vaimselt magavaid, rõõmutuid, ahistatud inimesi.
Tahaksin neid üles raputada.
"Teil on lootust!"
Ärkamine tähendab Kristusele vaatamist.
Kui lased Kristusel oma elu valgustada,
ei pea sa jääma lootusetusse.
- Siin kohtuvad ilmselt vaimsus ja teraapia.
Piibel ütleb, et Jumal tahab meid äratada
oma eluolukorra suhtes, aususse, siirusse
ja Temaga kohtuma.
- Täpselt nagu Piibel ütleb, pole meid mõeldud piimajoojaiks.
Paljud on siiski sellele tasemele jäänud.
Meid on mõeldud täiskasvanuiks, mis tähendab võitlusi ja pühitsust.
Kuigi räägime armust, tahaksin öelda,
et luterlastel on armu teema veidi viltu kiskunud.
Kaldume arvama, et kõik on üks suur arm,
ega taju, et Jumal ei hoolitse meie asemel laste eest
ega tee valikuid.
Peame veidi ka ise ponnistama.
Ega see arm nii odav ka pole.
- Võtame veel ühe vaatenurga.
Kui mõelda paranemisele asjust, mis meid kõiki vaevavad,
nii genoomist, elukogemustest jms, mida kaasas kanname,
vahel kahjuks väga halbu kogemusi,
kuhu me sihime?
Kas võime lati liiga kõrgele seada ja arvata,
et me ei tohiks kunagi end puudulikuna tunda,
ega mõelda: Kas ma ikka suudan seda?
Nagu oleks selliste mõtete puhul kindlasti midagi valesti?
Vahel on terve kogeda, et minust ei piisa.
- On olemas terve patutunnetus,
terve häbitunne, terve kõlbmatuse tunne,
mida inimesed tavaliselt usule tulles kogevad,
sõltumata sellest, kuidas usule tullakse.
Jumala ette tulles mõistetakse, et minust endast ei piisa.
Siis vajame Jeesust.
See ongi kristliku teraapia mõte:
Saage täiuslikuks nii nagu teie Taevaisa.
See ei tähenda, et siin maa peal seda kuidagi omal jõul suudaksime.
See on eesmärk, kuid ei tohi muutuda saavutamiseks,
kus püüame kõigest jõust kõlvata.
Sel juhul muutub see asjade ülevaimsustamiseks,
ja kergesti legalistlikuks.
Kui minevikus esineb turvatunde puudumist ja hülgamist,
muututakse väga kergelt legalistlikuks,
kuna see tekitab turvatunnet.
Loen Piiblist, mida öeldakse, ja nõuan sult otsest järgimist.
Ma ei väida, et me ei peaks Piiblisõna järgima,
vaid see peab toimuma sisemiselt, seesmisest inimesest.
Kristlikus teraapias mõeldakse, et inimene on terve Kristuses;
kui ta võib öelda, et enam ei ela mina,
vaid Kristus minu sees.
Olen terve niivõrd, kuivõrd minus on Kristust
ja Tema armastust.
Mida enam mul on Tema armastust, seda lihtsam on mul töödelda muud.
Kui mind on hüljatud ja olen enda suhtes nõudlik,
muutun endagi vastu armulisemaks.
- Sinu raamatus "Kas ma kõlban?" on üks tore mõte,
mis mulle eriliselt meelde jäi.
Võib saada korvava kogemuse, kui on kogetud hülgamist
või äratõukamist kas oma ema, isa
või mõne tähtsa isiku poolt.
Võib saada konkreetsid tervendavaid kogemusi.
Mida see tähendab?
- Ideaalne oleks, kui kogudus näeks inimeste vajadusi.
Kui inimesed julgeksid oma vajadustest rääkida,
ning mõistetaks, et on vale arvata,
et inimene peaks end pidevalt hästi tundma,
et kõik oleksid alati õnnelikud, tasakaalukad,
mitte kunagi masendunud.
Sellistel väidetel põhinevadki valed,
mille rollide taha kristlased end peita võivad.
Kõrvalkäijad võivad aidata tõeni jõuda.
Ainult tõde vabastab.
Vaid siis, kui tunnistan, et olen kade, võin sellest vabaneda.
Korvavad kogemused võivad tulla juba lapsepõlves.
Jäin lapsena tihti üksi, kuna isa oli sõjaväes, ja kolis tihti.
Üheks korvavaks kogemuseks oli õpetaja,
kes mind enda hoolde võttis.
Teine oli tädi Liisbet, keda ma ei tundnudki,
kuid kes tõi mulle elu esimese muinasjuturaamatu.
Üksainus armastav või hooliv inimene, kes näeb last,
noort või täiskasvanud abivajajat, võib viia uue protsessini.
Üks lühike näide.
Ühele medõele toodi kord haiglasse tohutu lillekimp.
Ta luges kaasasolnud kaardilt, et see tuli endiselt narkomaanilt.
"Sa olid ainus, kes minusse uskus."
Medõde mõtles, mida ta küll teinud oli.
Ta oli ühel õhtul vaid 'head ööd' soovinud
ja öelnud: Küll sa hakkama saad.
Sellest piisas.
- Kui ühe inimese panus võib nii suur olla,
milline oleks siis veel koguduse mõju?
Palju võimalusi on ilmselt kaotsi läinud.
- See on suur väljakutse.
Alati on oodatud ärkamist ja selle eest palvetatud.
Sellest räägitakse palju, kõik tahavad seda endale.
Esmalt tuleks hakata hoolitsema oma koguduserahva eest,
et oleks koht ja inimesed, kuhu teised tulla saaksid.
Kuhu on inimestel tänavalt tulla, kui meil valitseb külm atmosfäär?
Ühtsus, armastus ja muu peab kuskilt ehtsalt näha olema.
- Kui püüame olla midagi, mis me pole,
ega julge olla siirad ja ausad,
ei lase see meil pakkuda ka korvavaid kogemusi
ja häid, ülesehitavaid sõnu.
Kõigil läheb nii hästi, et neid pole nagu vajagi.
Kui vahel mõnd "tulist usklikku" kuulata,
tekib mõte, et pole vaja kõike nii üliheaks ja õnnistavaks kiita.
See jätab võltsi mulje.
- Üks masendunud mees rääkis kogudusest, kus tuli rõõmus olla.
Ei tohtinud öelda, et masendus on kallal.
Ta üha kaugenes kogudusest, kuni pidi omale teise koha leidma,
kus ta sai olla see, kes ta oli.
Ta ei ole enam masenduses, kuid oleks vajanud toetust, kui oli.
See tähendab, et kui koguduse juhtkond
püüab propageerida pilti, kus kõik teevad kõike vaimus,
ja on tugevad ega väsi kunagi,
kuigi eksisteerib arvukalt läbipõlenud pastoreid ja teisi,
ei julgeta tunnistada, kui ollakse surmani väsinud.
Kui juhtkond julgeks tunnistada,
märkaks ka tavaliikmed, et see on inimlik.
Selleks Jeesus ju ongi.
- Lugesin üht oma lemmikkirjaniku Francis Schaefferi mõtet.
Mõned ütlevad, et kui sa Issanda töös väsid,
pole sa teinud seda vaimus.
Schaefferi sõnul on vastupidi:
Kui sa pole Issanda töös kunagi väsinud,
pole sa seda kunagi veel teinudki.
Päris karm.
- Jah. Märkan iseenda juures, et mul pole palju jõuvarusid,
aga kui olen tööl, pole ma haige ega vaja midagi.
Aga hoidku Jumal, kui töö otsa saab,
või pärast mitmeid töid haigeks jääd.
Oleme ju ainult inimesed.
Kui teeme midagi Jumalale, tuleb ka Tema antud inspiratsioon
ja teeme seda rõõmuga.
See aga ei kaota meie inimlikkust.
- Ärkamisele lisandub teinegi sõna: ehtsus, ausus.
Need on väga tähtsad.
Kas võib raske aus olla, kuna see teeb haiget?
- Väga raske on aus olla,
kui oma roll on mingitele valedele ehitatud.
Sõltuvalt valedest ja minevikust, peaksime ausalt patte tunnistama,
mitte neid lahjendama.
Peaksime tunnistama lisaks halbadele külgedele ka häid,
et neis valitseks tasakaal.
Kui me ei julge neid õiges suhtes näha,
jääb see ebamääraseks massiks,
millega kaasneb inimese pidev halb tuju,
teatud veider kurbus, masendus, või värvitu ja neutraalne elu.
Kui hakatakse tõde otsima ja eelkõige palvetama,
on see tohutult vabastav, nagu eemaldaks koormaid.
Jeesusele võib öelda: Mina see olin. Tegin valesti.
Kahetsen seda, ega hakka end õigustama.
- Enne kui jumalamees ütleb: Sina oled see mees,
võib ise öelda: Mina olin see mees.
- Aususega seostub ka arm, millest sa kirjutad.
Ei saa olla aus, kui kardetakse, et järgneb veel suurem hülgamine.
"Kui varem hülgasid inimesed, siis nüüd teeb seda ehk Jumal.
Kui tõeliselt möönan, mis mu sees on ja mida teinud olen,
ei saa Jumal ega inimesed mind enam armastada."
See on tohutu takistus aususele.
- See on ka tohutu vale.
Ja tohutult teadmatust.
Üks jurist ütles hiljuti:
Ma ei saa veel selle kõigega Jumala ette minna,
kuna see on mu viimane trump:
Mis siis, kui Jumalgi mu ära põlgab?
Kui hakkame oma hingele tõtt rääkima,
peame sellega dialoogi, nagu Taavet,
teades, et sõnadel on mõju, need saavad tõeks.
Hakkame rääkima Jumala tõde: Jumal ei hülga kunagi kedagi.
Räägime endale Piibli kirjakohti.
Jumala armu valgus pole kalk nagu politsei prožektorid.
"Tunnista kohe üles! Saad eluaegse karistuse!"
Paljud arvavadki, et neil on selline karistus.
Jumala valgus on pehme ja armastav.
See näitab kõike, kuid on pidevalt valmis
armastuses elu poole kutsuma.
See näitab, kus oleme eksinud, et pakkuda selle asemel tõde.
- Meenub üks lemmikkirjakoht:
"Tulge nüüd ja seletagem isekeskis, ütleb Issand.
Kuigi teie patud on helepunased, saavad need lumivalgeks."
- Täpselt.
- Kohtu eesmärk ja tulemus pole maksimaalne karistus,
vaid täielik armuand. - Täpselt nii.
Paljud kardavad tulla Jumala ette, kes on ju nii suur ja Kõikvõimas,
arvates, et nad litsutakse seal kärbse kombel laiaks.
"Ma pole Jumala ees midagi väärt. Ma ei oska midagi.
Olen kõike valesti teinud."
Inimlik mõtlemine viib meid porri.
- Ometi pole arm sugugi odav.
See maksis Jumalale Tema Poja.
Meie peame maksma ärkamise ja ausolemisega.
Armuga ei saa mängida.
- Jumala ees ei saa niikuinii mängida.
Kui tahetakse paraneda,
on kõige vabastavam sisemise inimese uuenemine.
Piibelgi räägib seesmisest ja välisest inimesest.
Sisemine inimene tunnistab Jeesust.
Peame liikuma välisest särast, iseehitatud rollidest ja kulissidest
seesmise inimese juurde.
Siis olemegi juba tõe teel.
Seesmisel inimesel on side Jeesusega.
- Just seda teedki oma raamatus "Kelpaanko minä?"
Julgustad inimesi avatusele ja Jumala ette tulema,
kuna seal ootab arm. - Absoluutselt.
- Aitäh, Salme Blomster, selle raamatu eest,
ja et sellest saates rääkisid.
- Aitäh kutsumast!
- Aitäh, head vaatajad!
Meie tänane teema on tõsine.
Pole kerge valguse ette tulla.
Silmad on mõnda aega kissis ja tundub, et me ei näe midagi.
Sama võib juhtuda vaimseltki.
See võib tunduda ülejõukäivana.
Kuid see on seda kõike väärt,
sest Jumala tingimusteta arm on maailma imelisim asi.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda teha seda kõike ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Loodan, et tunned soovi saatetegemistöös osaleda!
Tõlge: Monika Jaaguri