Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul külas teoloogiadoktor dotsent Juha Ahvio,
Patmose teadusuuringute juht.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Oled usin kirjutaja.
Sinu viimase raamatu nimi on "Kuidas me siia jõudsime -
seksuaalrevolutsiooni kultuurimarksistlikud juured."
Sellel on pikk alapealkiri, millele täna keskendumegi.
Miks sellise raamatu kirjutasid? - See on oluline küsimus.
Olen sellest siin saateis ja mujalgi varem rääkinud.
On ilmnenud, et kultuurimarksismi teema
selle seos seksuaalrevolutsiooni ja homoliikumisega,
on paljude meelest segadusttekitav ja omapärane temaatika.
Sotsiaalmeedias on tekkinud sel teemal korralik debatt.
Äsjaavaldatud raamatus dokumenteerin tsitaate
avalikust ja pädevast akadeemilisest ja filosoofilisest kirjandusest,
ning ka varem siin saateis räägitust.
Kui mõni küsib, millel need väited ja vaated põhinevad,
võib siin saateis mõningaid järeldusi teha.
Põhjendused on raamatus kirjas.
Kõigil, keda see teema huvitab, ja kes meid varem on kuulanud,
tasub raamatut lugeda.
Valgustan seal, kuidas need asjad seotud on,
ja miks on võimalik rääkida kultuurimarksismist,
ning mida see akadeemilise terminina tähendab.
- Soomekeelne raamat "Kuidas me siia jõudsime? -
Seksuaalrevolutsiooni kultuurimarksistlikud juured."
Kõik mõistavad ja tajuvad, et elame keset seksuaalrevolutsiooni.
Tahetakse muuta perekonna ja abielu mõisteid,
nende sisu ja käsitlust, ja selle taga on suured massid.
Lisaks on tugev homoliikumine, mida mitmel moel näha on.
See pole eile sündinud, vaid sellel on sügavad juured.
Seda ajalugu võiks hakata vaatlema marksismist.
Kas võiksid seletada, et kui räägime marksismist ja kommunismist
ning seksuaalrevolutsioonist, perekonna ja abielu lõhkumisest,
siis mis seos nende vahel on?
- Kõigil neil teemadel on tugev seos.
Minu raamat ei sisalda mingit uut, hämmeldavat uurimust
millestki täiesti uuest ja varem tundmatust.
Ma ei paljasta siin midagi. See on tuntud ajalugu.
Lääne marksismi aateajalugu ja filosoofia on tuntud.
Siin pole midagi leiutada ega midagi müstilist paljastada.
Tuletan meelde seda laiemat aateajalugu,
et tänapäeval toimuv oleks mõistetav.
Täna toimuvat võiks seletada seksuaalrevolutsiooni ajaloona.
Räägime 1960. aastate seksuaalrevolutsioonist,
mis tollal ettekavatsetult esile murdis.
Sellelgi on oma eelajalugu 30. aastail.
Mõistame, et liikumise juured on veelgi kaugemal,
18. ja 19. sajandis, kuid need on seosed on üldisemad.
Hetkel räägime 60. aastate seksuaalrevolutsioonist
ja selle juurtest,
ning see on oluliselt seotud Lääne marksismi aateajalooga.
Sellest me räägimegi.
Toon raamatus esile, kuidas Marx ja Engels
mainivad kodanlikku perekonda Kommunistlikus manifestis
kui eraomandiga seotud peamise majandusüksusena.
Marx tahtis võidelda eraomandi vastu,
mis oli tema meelest orjastav institutsioon.
Traditsiooniline perekonnamudel
takistas sotsialistliku ühiskonnautoopia teostumist.
Perekond tuli lõhkuda.
Marx ütles ise avalikult, et kui kapitalism kaob,
kaob traditsiooniline ehk tema sõnul kodanlik perekond;
mõlemad lakkavad olemast.
1847. a avaldati Kommunistlikus Manifestis Marxi enda määratlus,
kuidas pere ja eraomand teineteisega seotud on
ja kuidas puudutab see võitlust kapitalismi vastu.
Seksuaalsus ja seksuaalrevolutsioon on ka selle pere mõistega seotud.
Kui inimese arusaam seksuaalsusest
ja selle ilmnemisviisidest radikaalselt muutub,
on selle kaudu hea murda traditsioonilist perekäsitlust.
Mehe ja naise suhe, vanemate ja laste suhe,
ja nende suhe omandisse murdub.
Seksuaalrevolutsioon on tugevalt seotud
laiema revolutsiooniga. Need vajavad teineteist.
Need on teineteisega seotud - nii ühiskondlikud dimensioonid,
kui ka seksuaalrevolutsioonilisus.
- Teadlased on kogu aeg teadnud, aga inimesed peaksid ka teadma,
et kommunismi ja marksismi isad Marx, Engels ja Lenin arvasid,
et traditsiooniline pere pole hea ja tuleb lõhkuda.
- Seda näeb mõnedes Marxi ja Engelsi 19. sajandi väidetes,
kuid peamised vastavad järeldused tegid pärast neid
juhtivad marksismi teoreetikud.
Sellepärast on feminismil tugevad marksistlikud juured.
Homoliikumise eelkäijal on tugevad marksistlikud juured
sotsiaaldemokraatlikus liikumises ja hiljem kommunistlikus liikumises.
Lenini suhe sellesse on veidi problemaatilisem.
Kirjutan raamatus, miks NSVL-is ortodoksse nõukogude marksismi ajal
ja eriti stalinismi ajal ei tegeletud
seksuaalsele vabanemisele pürgiva revolutsiooniga.
Kuigi Trotski juhtimisel propageeriti varem ka seksuaalrevolutsiooni.
See on raamatus kõik täpselt dokumenteeritud.
Lenini kohta nii palju, et ta ei olnud nii tagurlik
ja nii traditsionalistlik, nagu arvatakse,
ega esindanud vastandsuunda
näiteks Aleksandra Kollontaile, kes võitles radikaalse feminismi
ja vabaarmastuse eest varasel nõukogude ajal.
Neid peetakse vastanditeks, kuid Leningi ütleb ühes kohas,
et ühiskond tuleb vormida nii,
et politsei, kriminaalseadus ega kohus ei puudutaks seksuaalsust,
vaid võiksime selles valdkonnas vabalt elada.
Leninigi mõtlemises oli see dimensioon olemas.
Kultuurimarksismis aga algas tegelik ...
- Mis see kultuurimarksism siis on?
- See pole mingi konspiratsiooniteooria.
Või kui see on vandenõuteooria, siis kõik aateajalood
ja geneetilised mõjusuhted, et üks mõtleja õppis teiselt
ning arendas tema mõtteid, et mingi ühiskonnavisioonini jõuda,
on samuti vandenõuteooriad.
Kultuurimarksismi ehk Lääne marksismi puhul
pole tegemist mingi vandenõuga.
See on lihtsalt lääneriikides ulatuslikku mõju omanud.
Pole midagi müstilist, et selle mõju kõikjal tunda on.
See on ka muutunud
ja tänapäevased standardid pole täpselt samad kui 60. aastail,
kuid selle tuum eksisteerib endiselt ja võime rääkida kontiinumist.
Kultuurimarksism tähendab Lääne marksismis toimunud
kultuurilist muutust.
Ortodoksse marksismi lähtekohast oli ühiskonna majanduslik alus
aluseks ka kõigele muule.
Kui vundamenti muudetakse, muutub automaatselt ka hoone sellel.
Otsese revolutsiooniga püüti muuta tootmis- ja omandisuhteid.
Itaalia marksistlik intellektuaal Antonio Gramsci
nägi 20. saj algul, et ortodoksne marksism ei toimi.
Argentiina marksist, prof Ernesto Laclau,
kes on tänapäeva post-marksistlikus mõtlemises suur nimi, ütles otse,
et 20. sajandi algul toimus marksismis kriis,
kuna praktiline elu ei järginud marksismi teooriat.
Gramsci suur muudatusvisioon Marxi teooriasse oli see,
et nn vundamendipealne osa ehk kultuur
on võrreldes majandusalusega mõnes mõttes iseseisvam.
Gramsci järeldas Itaalia ühiskonda uurides,
kui võimas haare oli Rooma- Katoliku kirikul ehk kristlusel
Itaalia rahva ja proletaarlaste üle. Kiriku ja kristliku moraali
ning Euroopa traditsiooniliste kodanlike institutsioonide mõju
oli ka proletaarlaste üle nii suur,
et nad ei suutnud revolutsiooni ellu viia.
Miks revolutsioon seiskus, küsis Gramsci.
Ta järeldas, et kristluse mõju on liiga tugev ja tuleb murda.
Seda ei saa aga murda otse, majanduslikult või poliitiliselt,
vaid Gramski arvates tuli masside meeli enne manipuleerida
ning vallutada kõigepealt kultuur.
Kultuuriliste inistitutsioonide kaudu saab külvata massidesse ulatuslikult
hilisemale tõelisele marksistlikule revolutsioonile sobivaid mõtteid,
ilma et seda otseselt marksismi nime all tehtaks.
- Inimeste mõtteis oli siis kristlik aatemaailm liiga sügaval.
Kirikul oli tugev mõju ja pole saladus,
et kirik oli nii mõneski paigas revolutsioonile vasturindeks,
ning hoidis alal vanu käsitlusi ja struktuure nagu peret.
Tema meelest tuli siis kaotada see pidurdav mõju,
et revolutsioon võiks õnnestuda.
Kuni inimeste mõtteid valitsevad traditsioonilised vaated pere,
laste jms kohta, see ei õnnestu.
- Jah, siin tulevad esile moraaliküsimused.
Asemele tuli ehitada teistsugune moraal ja kultuur.
Siit lisandubki marksismile sõna 'kultuur'.
Seega oli tegemist aateajaloos toimunud kultuurilise pöördega.
Gramsci väitel pole inimene ka ainult materiaalse määratluse toode.
Inimene on pigem voluntarist, sõltuvam oma tahte otsustest,
mis erineb traditsioonilise marksismi arusaamast.
Gramsci väitel ehitab inimene ise oma sotsiaalse reaalsuse,
ja võib vajadusel ka lammutada oma valesti ehitatud struktuure.
See oli esiplaanil Gramsci mõtteis ja ka kultuurimarksismis.
- Siit lähtub mõte, et ei tohi karta kultuurilist katsetamist.
Lõhume kogu traditsioonilise abielu ja pere institutsiooni,
ning püüame ehitada midagi täiesti teist.
Näiteks, et pole vaja naist ja meest, isa ja ema jne.
- Juba Prantsuse revolutsiooniga 18. sajandi lõpul
oli seotud tugev seksuaalse vabanemise mõtteviis.
Kui inimene püüab indiviidi tasandil muuta arusaamist sellest,
kes ma seksuaalse olendina olen, mida saan ja pean tegema,
mõjutab see ka ühiskonna juuri.
1920. aastail kirjutas Gramsci Itaalias vanglas
oma nn Vanglavihiku.
Ta suri 1937. a vanglas.
1920. - 30. aastail, osalt tema mõjutusel,
osalt oma algatusel,
hakkas kultuurimarksismi arendama nn Frankfurdi koolkond.
See on täiesti akadeemiline ilming, ei midagi müstilist.
Üks varakas marksistlik mõtleja hakkas koolkonda rahastama,
et välja uurida, mis Lääneriikides takistab marksistlikku revolutsiooni.
Taheti välja uurida põhjused ja need eemaldada.
Frankfurdi koolkonna teoreetikutele ei meeldinud Stalin.
Neil oli mittestalinistlik marksismi versioon,
mis võis 30. - 60. aastail vajadusel ka NSVL'i vastane olla.
Mõnede marksistide nõukogudevastasus pole mingi ime.
Frankfurdi koolkond ei propageerinud Stalini programme.
Nende visioonides oli suur erinevus.
Nende arvates reetis Stalin
Lenini ja Trotski algupärase revolutsiooni,
mispärast NSVL-is kõik lörri läks.
Seepärast võivad mõned tänased marksistid tõdeda,
et NSVL oligi halb ja ebaõnnestus,
kuid marksismi teooria pole nende tõlgendusel nurjunud.
Nii et mõnede meelest, kes nende lähtekohtade järgi joonduvad,
pole see mingi fantastiline mõte.
- Dramaatiliseks muudab asja see,
et algupärane kommunism nõudis inimkonnalt
ca 100 miljonit inimelu,
nagu näitab kommunismi must raamat.
Tohutu hulk vanglaid, piinamist, sundust.
Ilmselt seetõttu ei tahetagi selle juurde naasta.
Kuid praeguse uue katsetuse ja uue revolutsiooni tagajärgi,
kus lähtutakse mõtlemise ja struktuuride muutmisest,
me veel selgelt ei näe, kuid võib arvata,
et see on dramaatiline asi. Tagajärjed võivad olla mis tahes.
- Loen sinu raamatust ühe professori tsitaadi.
- Ta on Ameerika kolledzhi Euroopa ajaloo professor
ja Saksa homoajaloo uurija. See pole ei minu väide
ega mingi müstilise USA telekommentaatori väide,
vaid akadeemilise uurija väide.
- "Teised pöördusid Frankfurdi koolkoona kriitilise teooria,
1930. - 40. aastate mõtlejate poole,
kes püüdsid ühendada Marxi ühiskonnateooriat
Freudi teooriaga isiku arengust.
Paljude meelest näitas Frankfurdi koolkonna töö -
Adorno, Horkheimer, Marcuse -,
kuidas ühiskondlik vabanemine kapitalismist,
ja isiklik vabanemine seksuaalsest rõhumisest ..."
Mis tähendab, et võib end selles vallas vabalt teostada.
"On 2013. aasta. Ma võin suudelda, keda tahan,"
nagu üks laulja hiljuti ütles.
"... on teineteisega tugevalt seotud
ja kuidas need vabanemise dimensioonid
teineteisest sõltusid. Marxi ühiskonnateooria
ühendatuna Freudi teooriaga isiksuse arengust näitab,
kuidas ühiskondlik vabanemine kapitalismist,
ja isiklik vabanemine seksuaalsuse vallas, kuuluvad kokku."
- Jah, tõepoolest.
Olen seda varemgi väitnud ja seda peetakse kummaliseks.
Järelikult ei tunta Lääne marksismi ajalugu.
- Seda ütleb Saksa homoajaloo ekspert.
- Jah. Tema kirjutised on netis vabalt saadaval.
See on vaid üks tsitaat, kuid toob hästi esile,
kuidas need asjad teineteisest sõltuvad.
- Ta ütleb otse:
"Mäss perekonna vastu on seotud 60. aastate seksuaalrevolutsiooniga
ja see õigustas mõningate uusvasakpoolsete harrastatud
kommuunielu ja vaba armastust.
Mäss pere institutsiooni vastu sünnitas ka feminismi liikumise."
- Sealt jätkab ta homoliikumise ja isegi keskkonnaliikumisega.
See kõik kuulub 1960. aastate peamiste mõttevoolude hulka,
mille taustaks oli Frankfurdi kooli kriitiline teooria.
Teine keskne lähtekoht kultuurimarksismist rääkides
on Briti Birminghami koolkond.
Kui Frankfurdi koolkond uuris kõrgkultuuri dimensioone,
siis Birminghami koolkond keskendus populaarkultuurile.
Birminghami koolkonna kultuurimarksistlik lähenemisviis
sai mõjutusi Prantsuse postmodernismist
ja pöördus hiljem identiteediteooria ja queer-teooria juurde,
mis on meile tuttavamad
ja on homouuringute akadeemiliseks taustaks.
Nii jõuame postmodernistideni nagu Michel Foucault jt.
Küsitakse, kuidas saab marksismi postmodernistidega seostada?
Traditsiooniline marksism rõhutas sotsiaalset konstruktivismi,
paljud postmodernistid rõhutasid aga lingvistilist konstruktivismi.
Konstruktivism oli neil ühine, aga rõhuasetused erinevad.
Loen oma raamatust ühe lõigu,
mis näitab, et ka postmodernistlik pööre
on seotud Birminghami ja Frankfurdi koolkondadega,
ning Gramsci ja kultuurimarksismiga üldiselt.
"Postmodernismi mõjukaimad mõtlejad
on olnud prantslased J. F. Leotard, M. Foucault, Jacques Derrida
ja ameeriklane Richard Rourty.
Kõik olid taustalt veendunud marksistid,
kes tundsid oma ideoloogiat akadeemilise põhjalikkusega,
kuid pidid kogema ka 50.-60. aastate sotsialistlikke kriise."
Üks postmodernismi sünni põhjuseid oli selles,
et nood marksismi taustaga mõtlejad pidid kogema,
et neile eelnenud marksism ei pidanud täielikult paika,
kuid nad ei tahtnud siiski loobuda Marxi algsest emantsipatoorsest
ehk vabastamisele pürgivast visioonist.
Nad pidid seda mõtteviisi vormima ja pöördusid postmodernismi poole.
Nad pidid silmitsi seisma sellega,
et marksismi suur narratiiv ei pea paika.
Nende vastuseks oli:
Sel juhul ei pea paika ka ükski teine suur narratiiv.
Pole objektiivset tõde, pole midagi olemuslikku,
kõik on vaid võimupoliitika; ja inimese vabanemine tähendab,
et sul peab olema võimalik tahta olla, mis iganes sa tahad.
Siinkohal tuleb sisse Foucault' laialt tõlgitsetud seksuaalteooria.
Tema inimesekäsitlus oli väga autonomistlik-konstruktivistlik.
Inimene peab saada tahtma olla autonoomselt tema ise
ja vabaneda erinevatest rõhumise vormidest.
See on Foucault' meelest autentne, eetiline olemine.
Siingi on kohal mingi kibestumine teatud marksismi vormides,
mis seletab nende mõtlejate kriitikat NSVL'i marksismi kohta.
Kuid see ei tähenda, et Marxi vana ideaal oleks kadunud.
Ühte suundumust võiks kirjeldada Marcuse'i sõnadega:
peame naasma Kommunistliku Manifesti Marxi juurde.
See oli kriitika nõukogude marksismi pihta,
kuid mitte algupärase marksistliku sotsialismi kohta.
Taheti võtta algupärane Marx, ja nähti,
et sel tõlgendusel on ulatuslikud kohandamisvõimalused.
See põhimõte elab endiselt
tugevalt postmodernistlikus postmarksismis,
kui rääkida Foucault'st ja Judith Butlerist jt.
Endiselt võideldakse imperialismi, kapitalismi,
sionistliku okupatsioonipoliitika vastu Palestiinas,
ja ka rõhuvate perekonnastruktuuride
ehk perekonnaimperialismi vastu.
- Just see debatt praegu Soomes käibki.
See teema on liiga suur, et täna korraga lahti pakkida.
Lugege Juha Ahvio raamatut "Kuidas me siia jõudsime?
Seksuaalrevolutsiooni marksistlikud juured,"
kus ta põhjendab tsitaatide ja viidetega, kuidas siia jõudsime,
ning kuidas täna kasutatavate pere ja abielu vastaste argumentide juured
ulatuvad kultuurimarksismi, mida püüdsime täna avada.
Tegeleme selle teemaga järgmises saates konkreetsemalt
ja vaatame seda Jumala Kümne käsu valguses,
kuna siin püütakse ümber teha kogu olemasolu struktuuri.
Aitäh, Juha Ahvio! Aitäh, head vaatajad!
Soovitan väga seda raamatut, mis on täis 'ahaa'-elamusi.
Abielu lammutamise juures on tegemist nii suurte asjadega.
Väidetavalt püütakse seda vaid avardada.
Kuid seda lammutatakse ja seda tahetakse püsivalt muuta.
Keegi meist ei tea selle tagajärgi.
Seepärast tuleb sellega põhjalikult tegeleda
ja selles aitab Juha ainulaadne raamat,
mis pole mingi vandenõupaljastus, vaid meenutus sellest,
mida nii meie kui uurijad on teadnud, kuid mis kergelt ununeb.
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka rezhissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda teha seda tööd ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Loodan, et tunned soovi osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri