Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime täna inimväärikusest ja inimõigustest.
Mida võib kristlane nende kohta Kristuse tundmise valguses öelda?
Mul on külas professor Tapio Puolimatka.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Meie ajal räägitakse väga palju inimõigustest.
Küsimusele, millel need põhinevad, on raskem vastata,
eriti kui inimene on vaid juhuse läbi tekkinud mateeriailming,
viibib siin vaid hetke ja sureb.
Selle põhjal on raske seletada, miks inimelu on ääretult hinnaline.
Kristluses on lood teisiti.
Kuidas läheneksid inimese väärtuse ja õiguste teemale
kristlase perspektiivist?
- Tänapäeval möönavad ka paljud uskmatud mõtlejad,
et absoluutseid inimõigusi pole võimalik seletada ilma Jumalata,
kelle sarnaseks inimene on loodud,
nii et inimesi võiks nimetada Jumala lasteks.
Matemaatik Alfred North Whitehead rõhutas eelmisel sajandil seda,
et kultuur elab tihti kahel eri tasandil.
Mingil teadvustamata tasandil on kristlusest saadud veendumused,
näiteks usk absoluutsetesse inimõigustesse
ja universumikorda, mis on teaduse aluseks.
Pinnatasandil võib olla mõtteid,
mis täiesti kummutavad usu inimese väärtuslikkusse ja muusse.
Pindmised mõtted hävitaksid teaduse ja inimväärikuse.
Teadvustamatu tasandi teadmist, inimese loomuomast teadmist,
on kinnitanud kultuuriline teadmine.
Meie kultuur on püsinud Kristuse antud valguses.
Kultuuriline teadmine toetab
Lääne inimese loomuomast jumalateadlikkust.
Teadvustamata tasandil on neil tugev usk inimväärikusse,
kuigi pinna tasandil hävitavad naturalism, eksistentsialism,
postmodernism jt inimväärikuse.
Elame pingesituatsioonis, kus Kristus andis kultuurile valguse
ja sellest hoitakse endiselt selle kirkuse tõttu kinni,
kuid see tuhmub nende ideoloogiate surve all.
- Vajame aluseks tõde, et Jumal on meid loonud
ja Kristus on meid lepitanud, surnud meie eest,
et võiksime tunnistada inimese väärtust.
- Jah. Vajame teatud moodi Jumalat.
Kui Jumal oleks loonud inimese, nii nagu ka islamis usutakse,
pole islamis siiski absoluutset inimväärikust,
kuna inimene kaotab väärtuse,
kui ta ei usu Allahit ega alistu Muhhamedi õpetusele.
Kristluses on teine olukord.
Kristlus rõhutab inimese kurjust tegelikult palju rohkem kui islam.
Inimene on täielikult loobunud Jumalast
ja me kõik mässame Jumala vastu, kuid Jumal on andnud end meie eest.
Tema armastus on nii suur ja selle objektiks on inimene,
vaatamata tema kurjusele.
- Selle objektiks on just nimelt ka mitteusklikud.
Erinevalt islamist, kus öeldakse selgelt,
et uskmatuid tuleb karistada,
tuleb kristluses armastada uskmatuid Jumala armastusega,
kuna seda teeb ka Jumal.
- Jeesuse sõnadel: Andke keisrile, mis kuulub keisrile,
ja Jumalale, mis kuulub Jumalale, on maailmaajalooline tähendus.
Kristlikus kultuuris on riigivõim ja usuvõim lahutatud.
Islamis neid lahutada ei saa,
kuna riik on muudetud Jumala kättemaksu vahendiks.
Riigi ülesanne on karistada uskmatuid
ja selle eesmärgiks on alistada kõik islamile.
Probleemiks on see, et islamiriigis
muutuvad mitteusklikud teise klassi kodanikeks,
kellel pole eriti isegi inimõigusi, kuna nad on mässanud Allahi vastu.
Neil on vaid lepingulised õigused, mis rajanevad kokkuleppel.
Näiteks kristlased ja juudid maksavad eraldi maksu.
Islamis kaotab inimene nimõigused
mässu tõttu Allahi vastu.
Kristluses ei kaota inimese mäss Jumala armastust,
vaid toob selle selgemini esile,
kuna Jumal ohverdab end patuse inimese eest.
- Inimväärikust on ajaloos ka teisiti ära võtta püütud.
Üheks põhjenduseks on tihti inimese invaliidsus või puue.
Tänapäevalgi valitseb tendents, et püütakse ette välja uurida
lapse füüsilist seisundit emaüsas,
ja kui ilmneb mingi probleem,
võib arst soovitada laps tappa.
Füüsiliselt terve inimese väärtust nähakse erinevalt,
kui selle, kes on füüsiliselt puudulik.
- Antud juhul määratletakse inimväärikus bioloogilistel alustel.
Kui Darwin lõi looduslikul valikul põhineva evolutsiooniteooria,
oli selle mõtteks kõlbulike ellujäämine.
Looduse ja olemasolu võitlus elimineerib need,
kes on vigased või füüsiliselt vähem teovõimelised,
ning valib elukõlblikud.
Meie kultuuris samastatakse evolutsioon, areng ja progress.
Sel juhul kõik, mis on füüsiliselt või bioloogiliselt ebaõnnestunud
või puudega, näib vähem elujõuline,
ning inimese väärtust hinnatakse selle põhjal.
Kui loeme aga Piiblist lugu rikkast mehest ja Laatsarusest,
kus Laatsarus vireles rikka väravas,
võib mõnede hinnangul kreeka keelest järeldada,
et ta ei saanud liikuda ja oli vigane.
Rikas oli aga terve, bioloogiliselt õnnestunud,
tootlik ja hea maksumaksja.
Ometi viisid inglid Laatsaruse pärast surma taevasse.
Tema saavutas oma elu eesmärgi, rikas mees mitte.
Kui muudame bioloogilise kõlblikkuse õnnelikkuse mõõdupuuks,
teeme suure valearvestuse.
Natsid oleks Laatsaruse gaasikambrisse saatnud.
Kui lugu oleks juhtunud meie ajal,
oleks Laatsarus sünnieelses skriiningus välja praagitud.
Kuigi tema olukord oli raske,
polnud see väljaspool Jumala kontrolli.
Ta kirgastus oma seisundis - ta oli Piibli sõnul Aabrahami süles.
Ta sai osa sellisest tarkusest ja usust,
mis viis ta Aabrahami lähedale.
- Võideldes inimõiguste ja inimväärikuse eest,
võib inimene sattuda ka sügavasse enesepettusse.
Meiegi ajal on neid, kes võitlevad naiste õiguste eest
ja nende diskrimineerimise vastu, ja see hõlmab ka lapsi ja teisi.
Samas on need inimesed oma võitluses kaasa aidanud sellele,
et misjoniorganisatsioonidelt on ära võetud miljoneid eurosid.
Praktikas on see viinud selleni, et naiste ja laste olukord halveneb
arengumaades, kus nende miljonitega püüti naisi ja lapsi aidata.
Inimene võib mingi asja eest võidelda nii,
et see tekitab rohkem kannatusi, kui toodab head.
Loote väärarengute skriiningut, aborti ja muud
motiveeritakse ema kannatuste leevendamisega,
kuid tegelikult tapetakse laps.
Meil on ilmselt mingi võime võtta inimõigused
ja seista nende eest nii, et see tekitab rohkem kahju kui kasu.
- Antudki juhul mõeldakse emale pigem bioloogilis-psüühilise
kui moraalse olendina,
kuna ema potensiaalne süütunne jäetakse täiesti tähelepanuta.
Ta ei vabane sellest enam kunagi.
Puudega laps tekitaks perele füüsilist vaeva,
kuid see ei tähenda, et ta muudaks pere õnnetuks.
Asi võib olla vastupidi.
Jeesus ütles: Kes ühe neist väetimaist vastu võtab,
võtab mind vastu. See võib keset vaeva rõõmu tuua.
Meie aja propaganda kaotab silmist selle,
et kristlus on olnud maailma ajaloos revolutsioonilise tähendusega
naise ja lapse seisundi paranemises.
Sotsioloog Rodney Starki sõnul oli üks kristluse leviku peapõhjusi see,
et Rooma impeeriumi ajal võis isa lapse esimesel elunädalal otsustada,
kas ta jääb ellu, visatakse koertele või antakse prostituudiks.
Sel ajal polnud naisel sõnaõigust.
Kui isa nii otsustas, pidi ema lapse maha jätma,
mis tähendas kas piinarikast surma, orjust või prostitutsiooni.
Kristlus vabastas naise sellest,
kuna võttis isalt õiguse laps surema jätta.
Kui võrdleme kristlust meie aja teiste usunditega,
siis see vabastab naise.
Lääne ilmalik ühiskond ei vabasta naist.
See on illusioon.
Vaid Kristuse sõnumi alusel saavad naised, lapsed ja invaliidid
absoluutse kaitse ja inimõigused.
Praegu mööndakse avalikult,
et me ei suuda õigustada invaliidide inimõigusi
üksnes ilmaliku mõtlemise alusel.
Ei piisa ka üksnes jumalausust, vaid on vaja usku Kristusesse.
Tema toodud valguse abil mõistetakse maailmas,
et inimesel on absoluutne väärtus.
Selle olulisim tähendus on see,
et ka kõige marginaalsematel inimgruppidel on inimõigused.
Kuid see on oluline ka kogu vaimse kultuuri aspektist.
Kui islamis teenivad ususalgajad surmanuhtluse.
Kes aga tõmbab teaduses piiri,
millal täpselt islamist loobutakse?
Uurija riskib pidevalt eluga.
Pärast islami kuldaega 8. sajandil, mis põhines paljuski sellel,
et islami vallutatud maades, nagu Süürias, oli kristlik kultuur,
ja kultuurisaavutused elasid edasi.
13. sajandist alates ei tehta islamis teadust.
Sest ilma absoluutsete inimõigusteta pole ka uurimisvabadust,
pole turvaline käia välja mõtteid, mida võidakse pidada ketserlikeks.
- On oluline mõelda, mis alusel inimõigusi kaitsta.
Näiteks marksism ja kommunism motiveeris end inimõiguste,
vendluse, võrdõiguslikkuse ja rõhumise kaotamisega.
Nüüd tagasi vaadates näeme, et see tekitas rõhumist, ebaõiglust,
diktatuuri ja surma.
On võimalik, et mu kõne ja tegevus on motiveeritud inimõigustest,
inimväärikusest ja vastuseisust rõhumisele,
kuid ometi võin ma tegelikult seista rõhumise
ja ebaõigluse eest.
On oluline peatuda ja mõelda,
millest inimõigustest rääkides tegelikult räägitakse.
Oma uues raamatus "Tarkuse ja teadmise aarded"
räägid sa sellest,
et alles Kristuses avaneb asjade tõeline tähendus.
Kas näed ajaloost, et Kristuse tähendus on otsustav
inimõiguste ja inimväärikuse õigesti mõistmiseks ja teostumiseks?
- Mainitud marksismi näide annab ühe näitliku õppetunni.
Kristuse lähenemisviisiks oli kutsuda enda juurde need,
keda ühiskond pidas kõige patusemateks -
maksukogujad, prostituudid jt.
Isegi küsiti, miks Ta sööb patuste ja tölneritega?
Marxi loogika järgi võideldakse võrdõiguslikkuse eest,
kuid marginaalne kapitalistide rühm tuleb siiski hävitada,
et saabuks rahu riik.
Peame sõdima, et luua rahu.
Islamiski on sama mõte - see on rahu usund,
kuid rahu saavutatakse püha sõja abil.
Mõlemad on väga optimistlikud selles suhtes,
et heade poolele kuulujad on nii head,
et võimu võib nende kätte koondada.
Marksismis proletariaadi diktatuurile ja islamis vaimulikele.
Kristlus on võimu koondamise suhtes väga pessimistlik,
kuna me kõik oleme tapnud täiesti süütu inimese,
kõik on süüdi ja kellelegi ei saa loota,
mistõttu võim tuleb hajutada.
Kultuuri keskele saabunud valgus tõi püsiva demokraatia.
Väidetakse, et Kreeka ühiskonnas oli demokraatia,
kuid Kreeka demokraatia kuulus vaid eliidi meestele.
Kolmandik elanikkonnast olid orjad
ning neil ega naistel polnud mingeid inimõigusi.
Kristuse valgus inimõiguste suhtes tuleb just vähimate kaudu -
viimased saavad esimesteks ja vähimad tõstetakse ausse.
Rõhumise mõiste ning hea ja kurja piirjoon
läbistab iga südant.
- Me ei saa eksternaliseerida kurjust ja näha seda kuskil mujal,
nagu marksism näiteks nägi seda kapitalismis ja kapitalistides.
Tänapäeval võib feminism näha seda klassikalises ristiusus,
mis väidetavalt rõhub naise positsiooni.
Kurjust võib väga lihtsalt näha endast väljaspool,
mitte oma südames, mille vastu tuleks eelkõige võidelda.
- Kristluse pattulangemisõpetus, mida kõige rohkem kritiseeritakse,
on üks progressi kesksemaid lähtekohti.
Pattulangemisõpetus toetub lunastusõpetuse najale.
Pattulangemisõpetust võib näha selle mõtte valguses,
et Kristus ohverdas end pattude eest.
Kuna oleme kõik süüdlased, siis loome kultuuri,
kus sünnib enesekriitiline lähtenurk.
Oxfordi Ülikooli usundi ja teaduse professori Peter Harrisoni sõnul
oli just pattulangemisõpetus kaasaegse teadusliku meetodi alus,
mitte üksnes inimõiguste alus.
Kristusest lähtuv valgus valgustas inimeste ühiskondlikku elu
ja lõi perspektiivi,
et ka teadlastel on õigus oma mõtteid avaldada.
Lisaks tõi see teadusliku meetodi valguse,
mille järgi ei saa kedagi usaldada, vaid tuleb luua meetod,
kus kritiseeritakse kõike ja luuakse kriitiline teaduskeskkond.
Mitte kunagi Euroopa ajaloos pole pattulangemine
olnud mõtlemises nii keskne, kui 16. sajandil,
teadusliku meetodi loomise ajal.
- See ilmselt tähendab, et alati kui esitletakse õpetust,
mida ei tohi kritiseerida, peaksid häirekellad tööle hakkama,
sest keegi taotleb positsiooni, kus ta pole patune ega ekslik
ega vaja korrigeerimist.
Tänapäeval võib kaotada töö ja reputatsiooni,
kui kritiseeritakse evolutsiooniteooriat.
See oleks nagu absoluutne tõde, mida kritiseerida ei tohi
ja selle valguses hinnatakse kõike muud.
- Üha rohkem tuleb teadus- ringkondades välja uurimustulemusi,
mille järgi evolutsiooni mehhanismid ei seleta evolutsiooni.
Kuid seda ei saa tuua avalikku arutellu.
Võid avaldada detailse uurimuse ja osutada mingile probleemile,
kuid pead siiski samas kuulutama, et usud evolutsiooni
ja kunagi ehk leitakse mehhanism, mis töötab, kuigi seda hetkel pole.
Õpikutes tuleb kuulutada, et teooria on täielikult tõestatud.
- Kristlus läheb radikaalselt juurteni ja ütleb,
et oleme kõik ekslikud ja kõik patused,
kõik vajame Kristust ja Jumala sõna juhtimist.
- Just selle alusel õhutab kristlus inimest mõistuslikule aktiivsusele,
mis puudutab nii oma kui teiste käsitlusi,
kuna sa ei saa loota sellele, mida sulle ülikoolis õpetatakse.
Seal võib esineda vägagi ekslikke doktriine.
Üdtunnustatud teooriad võivad olla täiesti rumalad. See on fakt.
Uute üliõpilastega loenguid alustades õhutan neid analüüsima,
kas kõik, mida ülikoolis kuuleb, on ikka mõistlik.
- Siinkohal tänaseks lõpetame. Aitäh saates osalemast!
Aitäh, head vaatajad!
Kristlus õpetab meid õigel moel kriitilised olema,
lahtiste silmade ja kõrvadega,
ning kriitilised eelkõige oma patuse südame suhtes,
mis on alati valmis tõest loobuma
ning leidma ettekäändeid valele ja patule.
Sellest võib meid vabastada vaid Kristus.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda teha seda tööd ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Loodan, et tunned soovi osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri