Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Mul on täna külas professor Tapio Puolimatka.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Täna räägime, mis moodustab inimese identiteedi
ja inimese kalduvusest enesepettusele.
Kui mõelda piibliloole rikkast mehest ja Laatsarusest,
on seal üks huvitav detail - rikkal mehel pole nime,
Laatsarusel on haruldasel kombel selles jutustuses aga nimi.
Miks rikkal mehel nime pole? Ilmselt seetõttu,
et tema identiteediks oli olla rikas mees.
Ta oli müünud oma pärisidentiteedi ja elas rikkusele.
Piibli järgi läheb ta põrgusse.
Mida sina arvad sellest,
et on võimalik nii totaalselt mingile ebajumalale elada,
et kaotatakse oma identiteet Jumala ees Jumala looduna.
- Rikka mehe ja Laatsaruse võrdumis
tähendab Laatsaruse nimi 'Jumal aitab'.
Meie kultuuris peetakse nõrkuseks, kui sa Jumalalt abi vajad.
Oled nõrk inimene, kuna pead toetuma Jumalale.
Mõned ateistlikud psühholoogilised teooriad
seletavad religiooni nõrkusega.
Unustatakse suhe Jumala kui isikuga.
Kui elan isiklikus suhtes armastuse Jumalaga,
saan ma lubada endale arenemist ja enda vabalt väljendamist.
Rikka mehe peamine suhe oli omandi ja rahaga,
millegi asise, millegi mitteelavaga,
siis isiklik tasand nõrgeneb pidevalt tema elus.
Siin ilmneb kristluse ja judaismi ainulaadne õpetus religioonide seas:
inimene on loodud Jumala näo järgi.
Kui meid on loodud armastuse Jumala näo järele, on meid loodud armastama,
eelkõige seda ääretut armastust ja elama armastussuhtes Temaga.
Pean oma isikut tohutult kitsendama, kui suunan selle kõik rahahankimisele
ja omandikogumisele.
Kui sellest saab minu armastus, kitseneb mu isiku liikumisvabadus.
Ja siinkohal loon endale ise põrgu.
- Räägime kõigepealt Jumala armastusest.
Kristluses on ainulaadne, et Jumal on armastus.
Jumal on Kolmainsus.
Juba igavikus, enne kui midagi muud polnud,
polnud loodud veel universumi, oli Kolmainu Jumal -
Isa, Poeg ja Püha Vaim,
kes Jeesuse sõnul armastasid üksteist.
Jeesus rääkis Isa armastusest enda vastu enne maailma loomist.
Islami jumal Allah on üksi
ja pole Kolmainu sisest armastust,
mille sarnaseks meid on loodud armastusse.
- See on üks põhjus,
miks Kristuse jumalikkus loob aluse kogu inimsusele.
Kristus on Jumala Pojana olnud igaviku armastussuhtes Isa
ja Püha Vaimuga.
Sel juhul on lõplik tegelikkus isikutevaheline armastus,
mis on eksisteerinud igavesti.
Sellest armastusest sünnib inimene, loodud Jumala sarnaseks
elama isiklikus armastussuhtes.
Kristluses kutsub Jeesus meid
isa-lapse suhtesse Taevaisaga.
See on islamis välistatud.
Islamis on jumalal 99 kaunist nime, kuid Taevaisa sinna ei kuulu.
Moslem ei kutsu jumalat isaks,
see oleks Allahi toomine liiga inimese lähedale.
Allahi põhiomadus ei saa olla armastus.
Allah ei armasta kõiki inimesi, vaid üksnes neid,
kes on talle kuulekad.
Sel juhul on sel suur tähendus ka inimestevahelistes suhetes.
Kristlik abielukäsitluski on sündinud Kolmainu mõistest.
Mehe ja naise vaheline armastus
on võrdpilt Kolmainu Jumala armastusest.
Kuna islamis Kolmainu jumalat pole, vaid Allah, kellele inimene alistub,
on ka mehe-naise vahelistes suhetes rõhk alistumisel.
Võrdõiguslik armastussuhe pole esiplaanil.
- Armastus on meil ilmselt äärmiselt moondunud.
Ühes raamatus kirjutati, et armastus oli see tunne,
mis tõi kunagi jahimehest inimese pikkadelt jahiretkedelt
tagasi koju vastassoo juurde.
Võimas mõte armastusest, mis lähtub Kolmainu Jumalast,
kes armastab igavesti ja loob meid enda sarnaseks,
on väga väikseks kahandatud.
Ja armastuse nimel võidakse teha kohutavaid asju.
Meil on kalduvus moonutada ja petta ennast,
öelda, et ma armastan,
kuid see on kaugel tegelikkusest, mis meid lõi.
- Korintlaste kirjas öeldakse, et armastus ei hävi ilmaski.
Jumala armastus ei sure kunagi.
Abielusuhtes pole võimalik öelda, et ma ei armasta sind enam.
Sest kui sa enam ei armasta, siis sa pole kunagi armastanud.
Sest armastus ei kao, ükskõik, mis ka ei juhtuks.
Kristlikus mõttemaailmas
ei tohiks see kunagi millelegi mingi õigustus olla.
See näitab, et sa tunned,
et pole armastanud nagu Jumal armastab.
- Kas on võimalik, et on armastatud vaid seda tunnet?
- Võimalik, et armastus pole olnud kõrgemas isiklikus tähenduses
nagu see piibellikus maailmas on.
Võin armastada erinevaid asju - peret, pereelu, turvalisust,
seltskonda, lähedust.
Jumala armastus, igavene armastus Jumala kolme isiku vahel
kannab kogu olemasolevat maailma.
- Põrgust rääkides kritiseeritakse kristlust
ja küsitakse, kuidas võite midagi nii kohutavat uskuda.
Kui on selline armastus, mis lõi inimese enda sarnaseks,
ja inimene keeldub tulemast selle armastuse piiridesse
ning tahab jääda sellest välja, kuna ta on igavene olend,
siis on ju see põrgu?
- Inimesel on probleem. Kui mõtleme rikkale mehele -
ta elab pidevalt omandi kogumise ja kasvatamise nimel.
Kuid ta ei vabane oma põhiolemusest, mis hüüab armastuse järele.
Kui inimene on loomult võimuahne või armastab raha,
võib ta koondada enda ümber võimuahneid ja rahaarmastajaid.
Probleemiks on meie sisemine taju
Jumala olemasolust ja armastusest,
sellest, milleks meid on loodud;
et meid on kutsutud suurema eesmärgi jaoks.
Kui ma siis annan oma elu omandi hakkimisele ...
Võib ju tunduda põnev, kui saan pidevalt juurde mingeid asju
või võimu, kuid lõpuks see siiski ei rahulda.
Mu sisemine olemus hülgab inimese, kelleks ma muutunud olen.
See on üks osa sellest, mida Piibel nimetab põrguks.
Sellest räägib Kierkegaard oma raamatus "Surmatõbi".
Surmatõbi on selline haigus, näiteks rahahimu,
mis sööb inimest nagu uss, kuid inimene ei sure kunagi.
Kierkegaardi sõnul inimene soovib, et ta sureks, kuid ta ei sure,
sest on loodud igaveseks olendiks.
Ta on andnud kogu oma ajaliku elu rikkuse ja maine hankimiseks,
aga igavikuolendina tajub ta, et ükskõik, kui palju pilvelõhkujaid
või kui suure impeeriumi ta oma rahadega ehitab,
ei tähenda see midagi, sest ta on loodud igaviku
ja armastuse jaoks. Muu on täiesti väärtusetu.
Kui müün oma hinge,
pole kogu maailma rikkused seda väärt.
Olen oma hinge kaotanud.
- Inimliku eksistentsi vastuolu on ilmselt selles,
et ühelt poolt inimene tahab ja igatseb osadust Jumalaga,
kuna ta teab, et seal on tõeline armastus,
kuid samas armastab inimene pattu ja tahab olla selles vales ja halvas.
C. S. Lewise sõnul on põrgu igavene,
ja isegi kui sealt pääseks, on surmatõbi viinud selleni,
et inimene ei suuda isegi tahta enam sealt välja pääseda,
isegi kui ta kannatab ja nagu tahaks sealt pääseda.
Samas aga armastab ta pattu rohkem kui Jumalat
ja seepärast ta ongi põrgus.
- Meie kultuuris käib see teatud petlikul moel.
Meie kultuur rõhutab individuaalsust ja vabadust
ja selle nimel julgustatakse inimest Jumalast loobuma.
See võib viia eluni, kus inimene peab olulisemaks
korterivõla ära maksmist kui Jumala tundma õppimist.
Sel juhul ei märkagi,
et selline orientatsioon elus pole eriti individualistlik.
Meie kultuur juhib meid individuaalsuse nimel massikultuuri.
Kierkegaardi sõnul inimene kohaneb, kuni temast saab nimetu,
nagu rikas mees, kes läheb vooluga kaasa.
Tõeline individuaalsus lähtub just armastusest.
Armastus on ainus piisav jõud, mille abil suudan mina ise olla.
Kui armastan ennast selle kaudu, et teised imetlevad mind,
olen kohe nende ori.
Kui aga armastan, siis julgen armastuse jõust olla,
ning kinni hoida tõest, võrdõiguslikkusest jms.
- Kristluse järgi ei saa me end ise kuidagi päästa,
sest oleme patu orjad.
Me ei pääse sellest oma jõuga, vajame Kristust ja Jumala armu,
et Ta pööraks meid selle armastuse suunas.
Meie olukord on teatud mõttes üsna absurdne.
Pascal vist ütles, et inimene suudab olla samaaegselt ääretult ülev
ja ulatuda ülima pimeduseni.
Selline patu ori ei saa isegi aru, mis talle parem on.
Kas see on enesepettus, milles me elame?
- Jah. Siin on põnev dünaamika.
Minu elu suurimad patud on mu elu pimepunktid.
Kuna ühelt poolt on minus teadlikkus Jumala kohta,
siis tänapäeval on meil usundivorme, kus kuulutatakse,
et kui sa varastad, raiutakse sul käsi maha,
kuid samas, kui sa võitled Allahi eest väärusulistega,
on sul õigus röövida neilt varandus ja naised-lapsed.
Nii et väärusulisi röövides on võimalik püha heategu teha,
ja kui keegi vaene varastab leiba, ja talt käe ära raiun, on see õige.
Selline huvitav pimedus esineb meil kõigil.
Asju, mille suhtes me enesepettuses või pimedad oleme,
patte, mida me endas ei näe, mõistame kõige rohkem teistes hukka.
- Vihkan teistes seda, milles ise süüdi olen.
- Tõrjun endas teadmist, et selles süüdi olen.
Olen selle mingi õpetusega ära kaunistanud.
- Sellest johtub lõputu enesevihkamine põrgus,
kuna seal ma tajun kõiki oma patte, mis ma teinud olen, milline ma olen,
kuid ma ei pääse sellest välja ja vihkan ennast igavesti.
- Seda juhtub inimesega osaliselt ka juba vananedes.
Vananedes tagasi vaadates märkad,
et asjades, milles sa teisi oled süüdistanud,
oled ise suurem süüdlane olnud.
Inimesel võib vähehaaval mingi reaalsustaju tekkida.
Põrgus on see probleem, millest räägib Kierkegaard
ja ka Timothy Keller, kelle jutlusi võib netist leida,
et kui olen pühendanud kogu elu näiteks ahnusele,
kogunud endale hüüt ja olnud pidevalt kõige keskpunkt,
ja kui mul on raha, siis inimesed austavad mind,
otsivad minu soosingut, ja see pimestab mind selle suhtes,
kui vastikuks ma olen muutunud.
Põrgus ärkan ma reaalsusele, mis minust on saanud,
ja ma ei kannata seda välja, kuid ma ei saa endast kunagi lahti.
- Igavese hukatuse valguses, millest Piibel räägib,
ei saa olla midagi tähtsamat sellest, et kui ma kuulen Jumala kutset
Tema sõna kaudu, kui mulle kuulutatakse Kristust,
on see mu ainus võimalus pääseda põrgust,
ja pattudest, mis mind seovad, ja mind enesepettusse viivad.
Evangeelium Kristusest on mu ainus lootus.
- Kristluse tuumaks on mõte,
et kui Kristus näeb mind ahne inimesena,
püüab Ta mind peatada:
"Kuule, kui sa nii ahnelt ja isekalt elad, sa kaotad enda."
Minu reaktsioon on käskida Tal vait jääda,
ma ei taha Teda kuulata.
Kui Ta vait ei jää, siis lõpuks ma tapan Ta.
Ma löön Ta risti, kuna ma ei taha tunnistada,
et tahan naudingut, mida saan oma ahnusest.
Ma ei taha tunnistada seda ahnuseks ja olen valmis Teda tapma.
Kui ma naelad Tema kätte löön,
siis Tema voolav veri on minu andeksandmise alus.
Siinkohal võin ärgata -
täiuslik ahnus kohtub täiusliku armastusega.
Täiuslikku armastust kohates muutub täiuslik ahnus sadismiks.
Sel hetkel võin ärgata ja saada täieliku andeksandmise.
- Ainus lootus on Kristuse asenduslepitustöö.
Tema võtab karistuse enda peale ja läheb minu eest põrgusse.
- Siin näeb Jumala armastust perspektiivist,
mis polnud varem igavikus kunagi ilmsiks saanud.
Alles siis, kui Jumala armastus ilmneb patuses universumis,
kus on minusuguseid halbu inimesi, on näha selle armastuse suurus.
Kui mina olen Ta algselt tapnud
ja Tema voolav veri on minu andeksand,
kuna Ta ohverdaski end minu pärast, et mind päästa.
Selles ilmneb Jumala armastuse võimsus.
Piibel ütleb, et inglidki tahaksid seda vaadata,
kuna nemadki pole kunagi näinud Jumala armastust nii võimsana.
- Saateaeg hakkab vaikselt lõppema. Paar sõna veel taevast.
Kui põrgu on surmatõve, moondunud identiteedi,
Jumalast lahusoleku tulemusena tekkinud vangla oma pattudes,
siis taevas on selle vastand -
andeksandmise and vabastab mind lõplikult kõigist pattudest.
- See seletab ka, miks Jumal on sallinud maailma, kus on kurjust.
Kui ma patuse inimesena lähen taevasse,
näen ma Jumala armastust valguses, milles inglid seda näha ei suuda,
kuna nad pole pattu teinud.
Sellepärast, kui inimene astub Kristuse armastuse valgusse,
on taevas nii palju ülistust,
kuna inimest lummab see tohutu armastus.
Kontrast enda kurjusega on suur, kuna näen seda valguses paremini.
Kui selle valguse välja kannatan, näen seal ka armastust kirkamana.
See on uus asi, mille Jumal loob päästes inimesi,
kes on oma patu orjad. Kui nad valgusse tulevad,
siis need, kes on palju andeks saanud ka armastavad palju.
Ja kui sa armastad palju, siis see ongi sinu taevas.
- Seda rõhutasid vanad kristlikud õpetajad.
Alles see, kes näeb oma patte,
mõistab Jumala armastuse suurust.
Meile võib patu nägemise mõte veider tunduda,
kuid just see, kes on palju andeks saanud,
kes mõistab, kui palju ta andeks on saanud,
armastab.
Jeesus rääkis mehest, kes kinkis teisele tohutu võla,
ligi neli miljardit, ja too teine kohtas väljas sõpra,
kes võlgnes umbes 6000 eurot ja kägistas ta ära,
kuna ta ei mõista, kui palju ta aneks on saanud.
Alles see, kes oma patte näeb, mõistab Kristuse töö väärtust.
- Inglidki näevad Jumala armastust, kuna nad on täiesti puhtad.
Aga nad ei näe armastuse seda sügavust,
kuna see on kristluse tuum, mida islamis ei eksisteeri:
Jumal armastab patust.
Põhimõtteliselt peab Jumal armastama kõige rohkem kõige patusemat,
sest too kannatab kõige rohkem.
Mida hullem mina olen, seda hullemad on põrgu valud,
mis Kristus minu eest ära kandis.
Seda suurem on ka minu kogetav armastustunde soojus.
Kui olen iseteadlik variser, ei näe ma oma patte
ega ka oma andeksandmist.
See oligi Jeesuse kontekst, kui Ta ütles,
et see, kes on palju andeks saanud, ka armastab palju.
- Aitäh, prof Tapio Puolimatka, saates osalemast!
Räägid nendel teemadel oma uusimas raamatus
"Tarkuse ja tunnetuse aarded Kristuses".
Aitäh, head vaatajad!
Pole vaja karta, vastupidi.
Meil on vaja näha Jumala sõna valguses oma isekust,
uhkust, iseteadlikkust.
Sest alles see, kes seda nägema nõustub,
võib mõista Jumala armastuse sügavust Kristuses,
kui Ta suri sellise patuse eest ja armastab sellist patust.
Alles see võib selle armastuse üle tõsiselt rõõmustada.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka rezhissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda teha seda tööd ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Loodan, et tunned soovi osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri