Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime veidi vananemisest,
surmast ja sellega seonduvast.
Mul on külas vähihaiguste eriarst Tiina Tasmuth.
Tere tulemast! - Aitäh.
- Oled palliatiivse ravi eriarst ja tegeled nn terminaalraviga.
Kas selgitaksid veidi, millega täpselt on tegemist?
- Terminaalravi saavad patsiendid, kes põevad surmaga lõppevat haigust.
On juba tehtud kõik, mida kaasaegne meditsiin võimaldab
ja keskendutakse patsiendile sobivaimale elukvaliteedile.
Kõik ravi, mida arstiteadus ja õendushooldus siis osutab,
on äärmiselt patsiendi- ja omastekeskne.
See peaks igal ajal nii olema, kuid terminaalravi puhul
püütakse vähendada patsiendi kannatusi, valusid
ja et ta jaksaks võimalikult palju omaste keskel tavaelu elada.
Olgu see siis tagasihoidlik, eridieedi või millega tahes,
püüame kõiki tema soove toetada.
- Nende asjadega on seotud erinevaid hirme ja küsimusi.
Näiteks, mis minust saab?
Millised õigused on soomlastel äsjakirjeldatud ravi saada
ja kas see sõltub ka rahalistest võimalustest?
- Näen seda hirmu paljude patsientide silmis.
Kohtun peamiselt vähihaigetega, kuna töötan vähikliinikus.
Nädalavahetustel aga töötan vahel Terhokotis,
kus kohtab ka teiste haigustega patsiente.
See küsimus tekib juba varem, kui olukord pole veel nii hull.
Terminaalravi ajaks on läbitud juba pikk teekond.
Vähipatsiendid elavad tänapäeval kaua
ja paljud isegi paranevad,
kuid need, kelle haigus ravile enam ei allu,
tulevad arsti vastuvõtule, kus arutatakse, mis on toimunud.
Eelkõige asjad, mis teda hetkel kõige rohkem vaevavad.
Kui kasvajat pole võimalik enam ravimite, operatsioonide
ja kiiritusraviga mõjutada, arutatakse,
millist abi suudab maakond pakkuda,
kui peaks mingeid probleeme tekkima.
Ülikoolihaiglas suudetakse mõningaid patsiente
liiga harva vastu võtta
ja see polegi Ülikoolihaigla eesmärk neid patsiente hooldada.
Enamik surebki tavalistes hooldushaiglates, vanadekodudes jms.
Pealinnas Helsingis on selleks näiteks Terhokoti.
Kui patsient on mõistnud, et tal on haigus,
millest ei terveneta, millele pole ravi,
tema sümptomitega on tegeletud ja kõik võimalik tehtud,
siis arutatakse, kus ta tahaks olla.
Millised on tema soovid ja on need teostatavad?
Kas kõigil on samad võimalused?
See on suurim murekoht palliatiivse raviarsti töös.
Mul ei ole raske öelda patsiendile ja tema omastele,
et tal on raske haigus.
Mitte, et see ei puudutaks mind, kuid see ei ängista.
Tuska teeb see, et võin ühe inimese uksest välja saata ja öelda,
et sul on Helsingis helsinglasena võimalus surra turvaliselt kodus,
kuna meil on hästi toimiv koduhooldus.
Ja Helsingi linn tihtipeale toetab hooldushaiglaravi.
Ja äsja avati uus terminaalhooldushaigla.
Järgmine patsient võib tulla maakonnast,
kus pole pakkuda ühtki neist valikuvõimalustest.
- Mis temast saab?
- Tervisekeskused on kohustatud hooldama.
Saab osta erinevaid teenuseid, on valvearstid.
Pole järjepidevust ja püsivust.
Koduhooldus on kõigis maakondades,
kuid see teenus lõpeb õhtul kell 22 ja algab hommikul kell 7.
Mis siis saab kella 22 ja 7 vahel?
Kas siis peab kodus kannatama ja hommikut ootama?
Nad peavad lootma valvearstidele, mis pole terminaalpatsiendile sobiv.
On äärmiselt halb, kui terminaalhaige peab öösel valvearstile minema.
Selliseid olukordi siiski esineb.
Neil peaks olema öökapil telefoni- number, kust kohe abi ja nõu saab.
Ängistava olukorra võib lahendada telefonikõnega:
"Võta seda rohtu. Kui see ei aita, helista tagasi."
Või siis tullakse öösel koju, nagu Helsingis.
Aga kui pole kuhugi helistada, on ainus võimalus kutsuda kiirabi.
Kahjuks on selliseid maakondi.
- Hoolduse tase sõltub seega sellest, kus maakonnas elatakse.
Vaja on poliitilist otsust, et kõikjal oleks ühesugune hooldus
ja ühesugused võimalused hoolduseks. - Jah.
Mõnes mõttes sai minu karikas selle teemaga täis.
Mul oli motoks: kus viga näed laita, seal mine ja aita.
Mõtlesin, et ma ei saa poliitikasse minemata midagi teha,
nii et seal ma nüüd veidi olengi.
Peamine eesmärk on saada kõigile ühesugune terminaalhooldus.
- Räägime terminaalhooldusest detailsemalt.
Kõigil on küsimus: kas saab valust lahti
või satutakse olukorda, kus on hirmsad valud,
mille vastu pole abi ja peab kannatama ja kannatama.
See küsimus kerkib alati esile seoses eutanaasiaga.
Ütle asjatundjana, kas valusid saab vaigistada,
või peab nädala, või kuid valudes virelema?
- Naaseksin algatuseks eelmise küsimuse juurde:
kus on patsiendi toetus ja kaitse?
Kui see on maakonna poolt hästi korraldatud,
helistab patsient või tema omaksed koduhaiglasse või hooldushaiglasse
ja saavad sealt nõu.
Vahel patsiendid ei julge võtta nii palju rohtu, kui määratud.
Kuid see pole kannatamise tavalisim põhjus.
Tavalisim põhjus on see, et valu leevendamise eest
pole hoolitsetud tänaste põhimõtete kohaselt.
Kahjuks seda esineb.
Asjad on paranenud, kuid mitte piisavalt.
Morfiini taolisi tugevaid valuvaigisteid kardetakse,
milleks pole mingit põhjust.
Kui morfiini õigesti doseerida, pole mingit ohtu.
80% vähi põhjustatud valudest
võib leevendada suukaudsete ravimitega.
Vahel tuleb tõsta annuseid, kui ei piisa enam algsest doosist.
Vähkkasvaja kahjuks kasvab ja valud lisanduvad,
nii peaks ka ravimidoose lisama,
mitte vajadusel suvalist valuvaigistit võtma.
Kõik peaks selgelt kirjas olema, mida ja kuidas võtta.
Kasvaja on ööpäevaringselt olemas, ega kao öötundideks kuhugile.
Ravimit tuleks manustada regulaarselt.
Valuvaigistit tuleb võtta regulaarselt hommikuti-õhtuti.
Meil on ka valuplaastreid ja muid võimalusi.
Ei julge käsi südamel kinnitada,
et suudame 100%-liselt kõik valud kaotada,
kuid leevendada on võimalik rohkem valusid,
kui seda praegu tehakse.
On kasvajaga seotud füüsilised valud, kuid on ka eksistentsiaalsed valud
ja isiklikud vaimsed valud.
Meenub, kuidas nägin vanasti Eestimaale elades
ühel noormehel väljakannatamatut põrgulikku valu reanimatsioonis,
kes hüüdis kirikuõpetajat appi, ja talle süstiti vaid morfiini,
mis ei aidanud üldse. Nii ta surigi.
Pani käed risti ja hüüdis: Batjushka!
Ateistlikus riigis nimetati teda lihtsalt hulluks
ja tuli ta lihtsalt maha vaigistada.
See on üks valutüüp, seda esineb ka leebemal kujul.
On lahendamata asju, asju, mida patsient asjatult kardab,
mis võivad hea hooldaja-patsiendi suhte korral avaneda.
Valuvaigistid on olemas.
- Kas sain õigesti aru,
et tehniliselt on head võimalused valu leevendamiseks,
probleem on selles, kas maakond hoolitseb selle eest,
et kõik saaksid parima võimaliku tehnilise abi.
Teiseks on valu mõiste laiem kui vaid füüsiline valu.
- Vähiarstina tegeleme iga päev valudega ka kiiritusravi.
Seegi on alakasutatud valuvaigistusmeetod.
Meestel on näiteks eesnäärmevähiga seotud luuvalud.
Ühekordnegi kiiritussessioon leevendab valu 80% võrra.
20-30% võiksid ära jätta tugevad valuvaigistid.
Mul on mitmeid meespatsiente,
kelle valuvaigistidoose oleme saanud tänu kiiritusravile
tugevalt vähendada või isegi lõpetada.
- Vaatame teisi hirme -
kardetakse teistele koormaks jääda.
Mida see väljend sulle ütleb?
- See on arutelu küsimus.
Kui inimene kogeb, et ta on koormaks,
siis võib sellest vastuvõtul koos omastega rääkida
ja selgitada, mida see tähendab.
Koormaksolemise tunnet ei suuda arst ära võtta.
Selleks on vaja lähikeskkonna tuge.
Teeme meditsiiniliselt kõik võimaliku,
kuid omaksed peaksid andma, mida patsient veel veidi aega vajab.
- Kui oluliseks pead seda, et omaksed protsessis osaleksid
ja oma panuse annaksid, ning mis see panus on?
- Omaste osalus on vältimatu igasuguse ravi õnnestumiseks,
eriti aga terminaalravi puhul.
Minu vastuvõtutoas on alati vähemalt kaks lisatooli
ja need on pidevalt kasutuses.
On tähtis, et omaksed oleksid asjaga kursis
ja kuuleksid, mida arst ütleb.
Küsin alati vastuvõtu alguses, mis patsienti kõige enam vaevab.
- Kas Soomes omaksed teevad oma tööd?
- Ütleksin, et küll.
Eriti, kui on võimalus kohtuda nendega mitmeid kordi.
Vahel kardavad omaksed küsida,
vahel on nad hoopis agressiivsed ega lase patsiendil rääkida.
Minu meelest annab enamik Soome omakseid oma panuse.
- Kuhu maani on omaste osalus tähtis, kas päris lõpuni
või on kuskil lõpus mingi etapp, kus arstid asja üle võtavad
või on omaksed kohal surmahetkeni.
- Lõpus peaks arstide osalus järjest vähemaks jääma.
Viimastel päevadel ja tundidel peaks arsti kohalolu nähtamatu olema.
Mul peaks olema võimalus kohal olla
ja kasutan just nii palju ruumi, kui omaksed mulle annavad.
Olulisim on omaste kohalolu,
et nemad haldaksid sureva patsiendi tuba.
Nemad otsustavad, kes sinna tuleb,
kui vali muusika seal on jne.
Minu osa on kontrollida,
et eemaldaksin kõik takistused nende omavaheliselt suhtlemiselt.
- Kui üldine see on, et lõpus pole enam võimalik suhelda,
ja kui üldiselt suudab surija lähedastega lõpuni suhelda?
- See on pikk protsess.
Kui omaksed äkitselt avastavad, et tund on saabumas,
tormavad tuppa askeldama ja rääkima,
võib patsient lukku minna
ega pruugi mingil põhjusel kontakti saada.
Tavalisim on olukord, et omastega on räägitud,
ja nii nemad kui patsient teavad, milline on asjade seis.
Päev-päevalt nähakse, et patsient magab rohkem
ja jaksab vähem suhelda.
Omaseid juhendatakse kätt hoidma või õlga silitama, kui see neile sobib
või mis neil kombeks on olnud, või mis õige tundub.
Kui surm läheneb, siis samad kombed jätkuvad.
Ma ei oska hinnata, millal omastevaheline side lõpeb.
See võib olla väike pigistus või silmapilgutus, mida ma ei märka,
kuna käin seal ehk mõne korra päevas.
Suhtlemine võib toimuda kuni viimase hetkeni.
- Mainisid varem vaimset valu.
Milline koht on vaimsetel küsimustel inimelu lõpumeetritel,
kui surm läheneb?
- Siin Soome ühiskonnas, mis pole minu sünnimaa,
oli suurim vahe terminaalpatsiente kodus külastades see,
et neid ümbritsesid kristlikud sümbolid -
inglid, pildid, Lauluraamat, Piibel, Piibli kirjakohad.
See hakkas kohe silma.
See on tänagi nii - mida lähemale surm saabub,
seda rohkem esineb vaiksemaid asju, mida patsient on ehk soovinud.
Ma ei usu, et neid toodaks vägisi või patsiendi teadvuseta olles.
- Mis nõu sa annaksid, mis erineks ühiskonnast,
kus surm on tabu ja sellest eriti ei räägita?
Sina kohtud sellega oma töös igapäevaselt.
Mis nõu sa annaksid inimesele, kes on veel terve.
Teame, et me kõik kunagi sureme.
- Olge kohal.
Ka arstil on valus vaadata, kui inimene haigestub,
jääb eemale töö- ja sotsiaalelust, ja siis unustavad ta ka sõbrad
ja töökaaslased. Võimalik, et nad kardavad.
Nad mõtlevad, et ei oska midagi öelda.
Piisab sellest, et helistad ja küsid, kuidas läheb.
Eks ta siis räägib, palju tahab.
- Kas ise on võimalik oma surmaks valmistuda?
- See on meie kõigi elukestev protsess.
Valmistume pidevalt surmaks.
Kasvatame oma lapsi headuse poole, armastus kannab ka lõpuhetkedel.
- On siis hea, kui need asjad enda jaoks läbi mõeldakse?
- Jah, kindlasti.
Mõned inimesed on liigagi varmad iga häda puhul mõtlema,
et see on nüüd tema hingekell, teised on taas ülioptimistlikud
ja see on nende kaitsemehhanism, mida me ei tohi lõhkuda.
Kui keegi ei taha rääkida ega mõelda sellele,
tuleb tema valikuid austada.
Kui tahetakse rääkida, siis armastus ja lähedus
on kuni lõpuni kõige olulisem nii iseenda kui omaste jaoks.
- Saateaeg on otsakorral. See on olnud sügav ja oluline teema.
Kuna pead töö tõttu pidevalt surmaga tegelema,
kas see on muutnud sinu enda suhtumist sellesse?
- Tunnen, et mul on iga patsiendi puhul privileeg
oma surm läbi kogeda.
Praegune kogemus erineb ajast, kui noorena lapsvähihaigete puhul,
kelle silmi pidin sulgema, enne kui mul veel endal lapsi oli.
See oli hoopis teine protsess, kuid see kõik on mind muutnud.
Usun, et tahan teha seda tööd seni, kuni iga surm mind puudutab.
Kui ükskõikseks muutun ja miski enam ei liiguta,
ei taha seda tööd enam teha.
Tihti kogen armastuse liigutust või tänulikkust,
aga kui see otsa saab, siis tuleb teine töö otsida.
- Aitäh, Tiina Tasmuth, et rääkisid teemast,
mis meid kõiki oodata võib. Igal juhul ootab meid kõiki surm.
Õnnistust sinu tähtsale tööle!
Aitäh, head vaatajad! Armastus kannab lõpuni.
Piibel ütleb, et Jeesus armastas neid lõpuni.
Tema armastus võidab isegi surma
ja jääb püsima surmaga silmitsi olles.
Õnnistust sinu ellu, mis iganes etapis sa parajasti oled!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Kristlik teletöö on tiimitöö.
Saan kohtuda huvitavate inimestega, kuid sinagi võid seda tööd toetada.
Toeta TV7 Eesti kanalit annetusega! Saaja: Taevas TV7
Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Aitäh osalemast!
Tõlge: Monika Jaaguri