Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on meil tuttav külaline - Juha Ahvio.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Oled endiselt dotsent, juhid Patmoses teadusuuringuid
ja oled ka teoloogiaekspert.
Oled kirjutanud mitu raamatut.
Viimaseim kannab pealkirja "Kuhu lähed, Soome Siion?"
Oleme sellest saates juba rääkinud, kuid naaseme selle juurde täna,
kuna see on tähtis teema.
Kristluse kohta liigub mitmeid valekäsitlusi.
Võitled ühe vastu neist oma raamatus -
see on liberaalteoloogia.
Kirjelda lühidalt, millega siin on tegemist.
- See on katse tõlgendada ajalooline kristlus ümber
postmodernse inimese jaoks.
Liberaalteoloogia määratleb end ise kristluse uueks tõlgenduseks,
et kaasaegne inimene võiks seda paremini mõista.
Oletatakse, et tänapäeva inimene ei suuda asju enam endiselt mõista.
Tänapäeva inimese olukord on muutunud,
nii et klassikaline kristlus enam ei toimi
ja seda ei saa talle enam endiselt esitleda.
Liberaalteoloogia säilitab uues pakendis ka midagi traditsioonilist,
kuid nii toimides kaob ka sisu ja kristlus teiseneb millekski muuks.
Laps visatakse koos pesuveega välja, kui seda teed mööda minnakse.
Minu meelest toimib klassikaline kristlus endiselt.
- Liberaalteoloogia on üsna uus ilming.
Kuid, kas pole tõsi, et kristliku kiriku ajaloos
on algusest peale püütud muuta seda, mida Jeesus õpetas apostlitele,
need omakorda algkristlastele ja mis Uues Testamendis üles kirjutati.
Sellele järgnesid kohe kõrvalekalded.
Kogu kristlik ajalugu on täis väljakutsujaid,
kes on rääkinud sama, mida tänagi, juba 5. sajandil, 15. sajandil:
vana enam ei kõlba, see tuleb ära muuta.
- Asi pole tõesti iseenesest uus, uus on vaid viimane etapp.
Kristluse põhiteese on alati vaidlustatud.
Ja alati on sellel head kavatsused.
Väidetavalt ei suuda nende sihtgrupp usku praegusel kujul omaks võtta.
Vana kiriku ajal oli peamiseks alternatiiviks gnostitsism.
See on teine maailmavaade ja usund,
erinev käsitlus inimesest, maailmast ja olemasolevast.
Need on alati omavahel võistelnud.
Nüüd käib võistlus kristlike kirikute sees.
Kui vanasti teati objektiivselt kristliku kiriku piire,
võidi mõelda, et kõik seal tehtav tegeleb ajaloolise kristlusega
ja teised on mujal.
Tänapäeval on teisedki juba kirikus.
See tekitab huvitava pinge ja meie aja uued väljakutsed.
Alati on küsimus selles: Kes on Kristus? Mida Ta on teinud?
Mida Jumala Sõna all mõeldakse? Mis või kes on Jumal?
Nende ümber käib peamine poleemika.
Kirik on need Jumala Sõna põhjal ise teatud vormi sisse määranud.
See vorm on endiselt kristluse mõõdupuuks.
Võib omada teisi vaateid,
kuid kristluse olemuses pole toimunud mingeid radikaalseid muutusi.
Kristlus heidab tänagi omapoolse piibelliku väljakutse teistele
ja see suudab enda eest seista.
Väljakutseid on niisiis olnud. Uusim trend on see,
et nüüd kauplevad paljud kiriku sees kristluse mõistega,
nagu võiks selle nüüd uuesti sõnastada ja
see oleks sama seadusjärgne kui mis tahes teised vormid.
Sellele ma tähelepanu juhingi. Sellel on selge eksiõpetuse maik.
Vanad valeõpetused esitavad nüüd väljakutseid kiriku seest.
Võitlus on aga endine.
Endiselt on küsimus selles, mis on tõde ja mis eksitus;
mida me Piibliga üldse mõtleme.
Neile on endiselt olemas sama selged kristlikud vastused.
- Kas usutunnistused polegi selleks, et hoida kinni ja määratleda
Jeesuselt ja apostlitelt lähtunud õige kristlik usk?
Olid üks autoritest raamatus "Reformatsiooni tunnistused",
kus tõlkisid ära Šoti tunnistuse, kus see väga hästi välja öeldakse:
"Kõik on ühel meelel selle suhtes, et Jumala Vaim,
kes on harmoonia vaim, ei saa olla vastuolus iseendaga.
Kui mis tahes teoloogi või kiriku, või kirikukogu tõlgendus või arvamus
on vastuolus Jumala selge sõnaga mis tahes mujal Piibli kirjakohas,
on täiesti selge, et see pole õige arusaam
ega Püha Vaimu mõeldud tähendus, kuigi see võib olla aktsepteeritud
ja vastu võetud kirikukogude, riikide ja rahvaste poolt.
Meie ei julge omaks võtta ega aktsepteerida mingit tõlgendust,
mis on vastuolus millisega tahes meie usu põhiklauslitest
või millise tahes muu selge Piibli kirjakohaga."
- Siin on selgelt öeldud, et on teatud usu vorm,
konkreetne tõe sisu, mis pole subjektiivne väljamõeldis
ega isegi ühegi kristlase subjektiivne leiutis.
See on moodustunud mitte- tsenraliseeritult kiriku sees.
Kirik on tõdenud, et see sõnastati Jumala Sõna põhjal,
kirik on eri paigus, eri aegadel seda kinnitanud
ja vorminud selle usutunnistusteks.
Traditsioonilisele kristlusele ustavad teoloogid on osutanud,
kuidas see lähtub kõigile määratult ja mõistetavalt Piiblist
ning süstemaatilisest teoloogiast.
Usutunnistustel ja piiblitekstil on orgaaniline side,
nagu ka sellel, et Kristuse kirik on faktiliselt nii uskunud
ja kirik on seda tõdenud.
Meil on Jumala Sõnal rajanev objektiivne tõde.
Kirik rajaneb Jumala Sõnal, mitte Sõna kirikul.
Meie esindame vaatenurka, et kiriku aluseks on Jumala Sõna,
kiriku aluseks on Kristus.
Mõistame ka seda, et Piibel Jumala sõnalise ilmutusena
ja Kristus Jumala isikulise ilmutusena
Jumala Elava Sõnana, Kolmainu teise isikuna,
pole üksteisest lahutatavad, kuigi on mõisteliselt kaks ise asja.
Piibli kaudu tunneme Kristust ja Kristus räägib Piibli kaudu meile.
Piibel on ka vahend, mille kaudu Jumal meiega isiklikult kohtub.
Need on omavahel seotud - nii kirikulised, autoriteedi
ja tõe küsimused, kuidas Jumalaga kontakti saada jne.
See on ulatuslik pakett, mis seisab tervikuna kindlatel jalgadel.
- Kui kristlane tahab kinni pidada traditsionaalsetest mõistetest,
võib ta jääda usutunnistuste juurde,
mis leiduvad näiteks Lauluraamatu lõpust,
mis põhinevad Piiblil, Jeesuse ja apostlite õpetusel.
Kuid liberaalteoloogia püüab algkiriku eksiõpetuste kombel
sellest järjepidevusest lahku lüüa.
- Jah. See sarnaneb Marcionile, kes esindas teatud gnostilist mõtteviisi,
mis vaidlustas 2. sajandil Vana ja Uue Testamendi vahelise seose.
Piiblikriitiline liberaalteoloogia on algusest peale 18. ja 19. sajandil
esitanud sama väljakutse.
Vaidlustatakse Piibli ühtsus, väites,
et Vana Testamendi religioon erineb Uue Testamendi omast
ega ole orgaaniliselt teineteisega seotud;
sealt puuduvat igasugused ühtsed õpetused.
Samuti vaidlustatakse iidsete usutunnistuste tähendus ja roll,
väites, et algkristlust domineeris täielik heterogeensus -
erinevad vaated kõige kohta ja ei mingit ühtsust.
Ühtsus olevat saavutatud vaid kiriku jõupoliitikaga,
väidab postmodernism,
ning üksmeelsus vaid vägivaldsete ja ebaõiglaste jõumeetoditega.
Ei arvestata ajaloolise reaalsusega.
Usutunnistusi ei formuleeritud keisri või piiskopi määrustega.
Nendeni jõuti Piibli teoloogilise töötlemisega kirikuisade poolt.
Vähesed peavad meeles, et vana kiriku teoloogid
olid tugevad piibliteoloogid.
Nad tundsid hästi Piiblit, uurisid selle sõna ja tekste.
- Paljusid neist isegi kiusati taga ja nad polnud võimupositsioonidel.
- Jah. Kristluse sõnastamine polnud
akadeemiline võimupoliitiline projekt.
Oletus, et algkirik konstrueeris usu võimupoliitikaga
on üsna hiline mõttevälgatus.
Liberaalteoloogiast ammutavad infot populaarsed kirjutised,
nagu näiteks Dan Browni romaanid, mille toel mõned väidavad teadvat,
et Nikaia kirikukogu otsustas seda või teist.
See on juba fiktsiooni vallast.
Liberaalteoloogia vaidlustab vana kiriku üksmeelsuse
Piibli arusaamade kohta ja avab selle debati uuesti.
Nad esitavad otsekui värskeina vanu eksiõpetuste väljakutseid.
Kristoloogia kohta pole liberaal- teoloogia midagi uut välja mõelnud.
Nende ideede pakend on vaid veidi kaasaegsem,
kuid selle sisuks on vana kiriku
kristoloogiliste eksiõpetuste uustöötlused
ja neid reklaamitakse tänapäeval kui kiriku poolt aktsepteeritavaid.
- See on väga huvitav.
Oled sellest viimasel ajal eri paikades rääkinud.
Võrdled oma Patmoses saadaolevais loenguis
kristlust ja liberaalteoloogiat.
Seal, kus liberaalteoloogia eraldub Piiblist, nimetades seda uueks,
korratakse tegelikult esimeste sajandite eksiõpetusi.
- Täpselt. Näiteks 4. sajandist pärit Kaledoonia käsitlus Kristuse isikust,
mis kannab linna nime, kus vastav debatt kunagi toimus,
määratles, millised võimalused meil on mõistmiseks,
kes ja mis Kristus Piibli põhjal on.
Tunti vaidlustavaid alternatiive ja vormiti kristlus nii,
et iga väljakutse sai selge vastuse.
Seepärast on ajalooline käsitlus Kristuse isikust -
Kristus on üks isik, kel on nii inimlik kui jumalik loomus,
mida ei tohi teineteisest lahutada ega ka samastada,
mis lähtub Piiblist, eelkõige Uuest Testamendist.
See kogub tasakaalukalt kokku kogu Piiblist lähtuva materjali.
Eksiõpetused võtavad ühe rõhu siit ja teise sealt.
Mõned Kristuse isiku kohta sündinud eksiõpetused heideti kõrvale,
kuid üksikuina võivad nad näida uute imeliste ilmutustena.
- Toome mõne näite.
Ütlesid, et Piibli järgi on Jeesus täielikult Jumal, täielikult inimene.
Nüüd väidetakse, et Ta esindab Jumalat
või Jumal on Temas kohal, kuid Ta pole täielikult Jumal.
See on vana eksiõpetus.
- Jah. Tänapäeva eksiõpetuste ringkonnis väidetakse,
et Kristus oli erandlikult tugeva jumalateadlikkusega tõeline inimene,
kes leidis endast jumalikkuse, või oli kõrgel eetilisel tasemel,
mistõttu Teda võidi kutsuda Jumala Poja või mõne muu tiitliga.
Teine suund rõhutab pigem kristliku sõnumi ajatust, tõdedes,
et Naatsareti puusepas ilmnes mingil moel Kristus.
See kõlab New Age'i mõttena, kuid see pole mingi ime,
kuna alates 1960-ndatest on mitmed New Age'i mõtlejad
laenanud ideid liberaalteoloogidelt ja nende õpetustes on sarnasusi.
Esitletakse ideed, et Kristus- tegelikkus on miski kuskil,
mis ilmnes kuidagi Naatsareti puusepas;
eraldatakse teineteisest Jeesus ja Kristus, ning
riietatakse see vagasse mõtteviisi, väites, et usutakse ülestõusnud Päästjasse.
Kõlab kaunilt, kuid siis võidakse lisada,
et see on hoopis teine olend kui too Naatsareti puusepp.
- Kes maeti jne...
- Just. Mõnede väitel pole vahetki,
kas Naatsareti puusepp oli ajaloolise isikuna olemas või ei.
Ülestõusnud Päästjat võib ikka uskuda.
Kuid see on Uuest Testamendist täiesti erinev maastik.
See on sama vana eksiõpetus,
mis lahutas teineteisest Kristuse inimliku ja jumaliku poole.
Kui keegi tunneb vana kirikuaja teoloogilisi debatte,
tunneb, mille alusel kristoloogia Uue Testamendi põhjal formuleeriti,
suudab tänastes debattides osutada samadele eksiõpetustele
ja paljastada, kust tänased õpetused pärinevad.
- Tavauskliku jaoks on väga segane, et keegi võib väita,
et usub ülestõusnud Päästjasse, kuid see pole seesama Jeesus.
Kas see võib tegelikult nii lihtne olla,
kui Jeesuse sõnad: "Paljud tulevad minu nimel...",
kuid nad pole Tema.
Pauluski hoiatab südamevalus, et olete kohe valmis uskuma,
kui keegi kuulutab mõnd teist Kristust.
- Kuulutusi on palju, kuid on ka üks tõeline Kristus.
Johannese kirjas on läbi aegade väljakutseid esitanud sõnad:
kui keegi eitab, et Jeesus on lihaks saanud Jumala Poeg,
esindab ta antikristuse vaimu.
Antikristuse termin esineb Piiblis vaid selles seoses.
See puudutab Johannese kirjas kristluse eksiõpetusi.
Kui eksitakse Kristuse isikus, on kohal antikristuse vaim.
See on väga tõsine asi.
Näib, et antikristuse vaim levib hoolega kristliku kiriku sees,
kus vaidlustatakse traditsiooniline õpetus Kristusest
ja Piibli õpetus Kristuse isikust.
Just sellel rindel käibki suurim võitlus antikristuse vaimu vastu.
- Just selle eest Paulus hoiatabki, öeldes,
et kui antikristus tuleb seadusetuse isikuna,
asub ta Jumala templisse ehk kirikusse.
- See on vana kristlik tõlgendus.
Usupuhastajad on läbi aegade seda teksti just nii mõistnud,
kuigi nägid siin ka teisi nüansse.
Eelkõige mõisteti selle tõsidust, pidades silmas seda,
et rõhuasetus lähtub sellest, et institutsioon, organisatsioon,
kirik, väline kord, Kristuse tempel,
mis peaks olema väliselt organiseerunud Kristuse ihu,
selle sisu vallutab too seadusetuse inimene.
See on väga tõsine teema. Seda rääkis Jeesuski.
Ta hoiatas pidevalt eksituste eest,
eriti seal, kus vannutakse Kristuse nimel.
See on väga tõsine dimensioon.
Meil on tänapäeval tegemist tõsiste asjadega,
kui jälgime, mis täna kristlikus kirikus toimub.
Maailmas tasub muudki jälgida ja mõista õigesti aja märke,
kuid see on ehk prioriteetseim.
Peame hoolega jälgima, mis toimub kirikutes,
mis on ametlikult kolmainu Jumala nimel pühitsetud.
- See on väga salakaval.
Kui keegi pakub ateismi, kus pole mingit jumalat
ja Piibel on muinasjuturaamat, mõistavad kõik,
et see on kristlusest väga kaugel.
Aga siin tuleb keegi kristliku kiriku nimel,
ehk isegi kirikuõpetajarüüs,
ja õpetab, et Jeesus polnud päris Jumal,
või et Jeesus ei tõusnud sõna otseses mõttes surnuist üles,
või et Ta ei surnudki ristil asendus- surma lepituseks meie pattude eest.
- Jah. Lisaks paljudele liberaalteoloogidele
väidab sama ka islam.
Paljude keskaegsete teoloogide arust on islam kristlik eksiõpetus,
selles mõttes, et see sündis teatud kesksete kristoloogiliste
ja Jumalat puudutavate käsitluste täielikust vääritimõistmisest.
Nii juhtus väga tõenäoliselt isikuga, keda kutsutakse prohvet Muhamediks.
Tema vääritimõistmiste mõjul sündis tugev kristlusevastane liikumine.
Siingi näeme, et kristoloogiliste tõdede vääritimõistmisel
on tohutult ulatuslikud tagajärjed nii nüüd kui ka alati.
- Nii et, kui tavaline kristlane tahab jääda tõelisse,
klassikalisse kristlusse,
tasub tal lugeda ja jääda usutunnistustesse,
lugeda ja jääda Jumala Sõnasse, ning hoida neist kinni.
- Tuleb meeles pidada, et usutunnistustest rääkides,
pole olemas üksnes teoloogilisi spekulatsioone,
vaid on tunnistused, kus pühendutakse teatud tõdedele,
mida pole sealkohal loodud,
vaid need lähtuvad tegelikust autoriteetsest algallikast
ehk Jumala Sõnast.
Sellise usutunnistuse tunnistamine jumalateenistusel,
eeldades, et kirik usub ja õpetab nende kohaselt,
nagu eeldab endiselt, vähemalt paberil, meie Kirikuseaduski,
tähendab pühendumist Piiblile, Piibli kristlusele
ja Piiblis esitletavale reaalsusele.
Nagu ütlesid - tasub õppida ja korrata usutunnistusi,
tunnustada neid ja panustada ka Piibli sisule,
eriti mis puudutab kristoloogilist debatti.
Johannese kirjutistest tasub meelde tuletada sedagi,
et ta ütleb teises kohas antikristustest rääkides,
et nad on lähtunud meist, kuigi nad pole osa meist.
Seegi vihjab, kust tõelisimad ja kohutaivamad antikristused,
ning võimalik, et too tuleviku antikristuski tuleb.
Neid jõulisi tekste tasub meenutada.
- Kui keegi peab seda keeruliseks, siis tegelikult see nii väga polegi.
Piibel vastab sellele otsesõnu:
Kui keegi väidab, et Jeesus pole Jumal,
kui keegi ei tunnista, et Jeesus on lihas tulnud Messias,
on see antikristus. See on väga lihtne -
kas sa tunnistad, et Jeesus oli Vanas Testamendis ennustatud Jumal?
- Uue Testamendi põhjal võib pidada vanimaks kristlikuks usutunnistuseks:
Jeesus Kristus on Issand.
"Issand" on Uues Testamendis "kyrios",
mis viitab otseselt Vana Testamendi Jumalale.
See tunnustab Kristuse jumalikkust.
Kirik on teeninud Kristust Jumalana, pääste sõltub Kristusest,
ja see on keskne koht vana kiriku teoloogide argumentides,
mitte filosoofiline spekulatsioon.
Kui Kristus on Issand ja Jumal, meie pääste sõltub Temast,
peab Ta olema jumalik isik.
Üksnes inimest Jumalana ei teenita.
Kristoloogia ehitus üles Piibli põhjal,
kuni vormiti tasakaalus täiskujusse, kus arvestati ka uute ilmutustega.
Kuid lähtekoht oli rohujuure tasandil ja argielu usu tunnistamise juures:
Jeesus Kristus on Issand.
Selles sisaldub kogu klassikaline kristoloogia.
- Mõned on vääriti pidanud Kristust Jeesuse perekonnanimeks.
Kristus tähendab kreeka keeles Messiat.
- See tähendab Võitut. Ta on preester, kuningas ja prohvet.
Need võiti Vanas Testamendis ametisse.
Kristuses saavad need üheks.
Ta on täiuslikeim prohvet, täiuslikeim preester
ja ka kõrgeim kuningas, keda kogu Vana Testament ennustab.
Ta tuli, tõusis üles Taevasse, Tema valitseb.
Peame tunnustama Kristust, edendama Tema riiki ja tõde,
pidama Tema seatud sakramente -
leivamurdmist, ristimist - kuni Ta tuleb,
nagu Uus Testament käsib.
Peame lootma sellele, et Kuningas viib oma asja lõpule.
- Jeesus Kristus on Issand. Selles on öeldud kõik.
Ajalooline Jeesus on seesama Vanas Testamendis tõotatud Kristus,
Messia, kes on Jumal.
- Kristus oli jumalikkuse teise isikuna olemas
enne oma lihakssaamist.
Preeksistents on liberaalteoloogiale tõsiseks komistuskiviks.
See usutunnistus kätkeb sedagi.
- Aeg on taas lõppemas.
Meil on kristlastenagi tihti kombeks öelda:
"Selles asjas võib jääda eriarvamusele."
Kuid meie praeguse teema puhul, kui tahame olla kristlased,
ei saa olla eriarvamusel.
- Jah. Selles mitte.
See on Uues Testamendis ja usutunnistustes väga selge.
Kes pühendub Kristusele, pühendub sellele usule
ja vastupidi.
Võta või jäta.
- Ja asi pole selles, et Jeesus on üks tore sell,
vaid Ta on see Jeesus, kes on Kristus, kes on Issand.
- See ongi vana kristlik usk ja tunnistus,
mis kehtib tänapäevalgi.
- Aitäh saates osalemast ja neid asju avamast.
Soovitan Juha Ahvio raamatut "Mihin menet Suomen Siion?",
mille ääres võib mõtiskleda, kas usun seda, millest räägiti,
ja kas hoian sellest kinni,
kuna selles valdkonnas valitsevad tormilised ajad.
Aitäh vaatamast!
Seda TV7 tööd võib Soomes toetada, helistades ekraanil oleval numbril.
Üks kõne maksab 10 eurot.
Ekraanil on ka arveldusarve ja viitenumber,
kuhu saab Piiblikohviku toetuseks annetada.
Õnnistatud nädalat!
Pidagem kinni ja uurigem neid pühi uskumusi,
mille keskmeks on Kristus, kes on ainus Päästja.
Keegi ei tule Isa juurde ühtki muud teed pidi.
Õnnistust!
Tõlge: Monika Jaaguri