PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Mul on täna külaline Rootsist.
- Tere tulemast, Stefan Gustafsson! - Aitäh.
- Oled kirjutanud mitu raamatut.
Oled teoloog ja apologeet.
Selgita lühidalt, mis on apologeetika.
- Apologeetika tähendab seletamist ja kaitsmist.
Kreekakeelne sõna 'apologia' esineb Uues Testamendis.
See tähendab vastamist või kaitsmist.
Apologeetikal on kiriku ajaloos tähtis roll olnud.
See on pidanud selgitama kristluse väiteid,
kaitsma ja põhjendama, miks kristlus on tõde,
ja vastama vastuväidetele, mida igal juhul ette tuleb.
Kogu kirikuajaloo vältel on evangeeliume tabanud
küsimused ja kriitika.
Seepärast on tulnud kristlust selgitada ja kaitsta.
- Nüüd saadki seda teha.
Uurime kristluse kaht põhiküsimust.
Mõlemad on seotud paasapüha sündmustega.
Esimene puudutab Jeesuse ristisurma.
Selle kohta on esitatud tõsiseid süüdistusi
eriti viimasel ajal.
Tihti kuuleb kriitikat selle kohta,
et Jumala Poja ristisurm on kristluses keskne tõde.
Isa Jumal saadab oma Poja surema.
See on ju täiesti veider. Miks see pidi nii minema?
Kas Ta poleks saanud kuidagi teisiti andeks anda?
Kuidas sa sellele vastaksid?
- On oluline tähele panna, millele evangeeliumid keskenduvad.
Neis räägitakse Jeesuse vangistamisest, ülekuulamisest,
piinamisest, tapmisest, matmisest ja ülestõusmisest.
Nende sündmuste kirjeldused moodustavad evangeeliumide tuumiku.
Ükski usuliikumine ei mõtleks välja,
et nende juhti pilgatakse ja piinatakse,
ning naelutatakse häbiväärselt ristile.
On täiesti selge, et see tõesti juhtus.
Samuti on selge, et neil sündmustel oli algkristlastele eriline tähendus.
Nad ei pidanud seda õnnetuseks või tragöödiaks.
Nad mõistsid, et sellega on seotud sügavam saladus.
Seda saladust peaksime meiegi jahtima,
kui tahame uurida,
miks sai hukkamisvahendist ristist kristluse tunnusmärk.
Tuleb loobuda eelarvamustest
ja olla valmis esimest sammu tegema.
Tasub üritada mõista, kuidas Jeesus ise asjale vaatas.
Ta ju nägi oma surma ette.
Samuti tasub uurida,
kuidas tõlgendasid neid sündmusi Tema järgijad.
Tihti kuuleb järgmist vastuväidet:
"Selleks poleks ju Jumala Poja surma vaja läinud!
Jumal oleks võinud kuidagi teisiti andeks anda.
See poleks pidanud ju nii minema."
Tuleb veidi mõtiskleda,
mida kurjus, süü ja andeksand sisaldavad.
Kui olen sinu vastu eksinud,
võid valida andeksandmise.
Võid öelda: "Ma ei pea viha. Unustame kogu loo."
Mõtleme mõne riigi Ülemkohtule.
Kui on toimunud mingi väärtegu,
ei saa Ülemkohus öelda nagu inimesed omavahel:
"Unustame kõik ära."
Kui Ülemkohus nii teeks,
muudaks see riigi kohtusüsteemi igaveseks.
Kui see kehtib Ülemkohtu suhtes, kui palju enam Jumala suhtes?
Universumi kohtusüsteem lasub Tema õlgadel.
Kui Ta vaataks läbi sõrmede kõigile ajaloo väärtegudele
ja kurjusele, mida oleme oma elus kohanud,
muutuks universumi kohtusüsteem silmapilkselt.
Esiteks tuleb siis näha,
et kurjust ei saa lihtsalt unustada. See nõuab karistust.
Seepärast on olemas näiteks sõjatribunalid.
Kui tehakse midagi valesti, ei jäta me asja sinnapaika.
Asi tuleb lahendada.
See on Jeesuse risti kontekst.
Jumala ja inimese vahel on möödapääsmatu probleem.
Sellega peab midagi ette võtma.
Tahan mainida kõrvalpõikena,
et ka islamis on isikuline jumal,
kuid seal pole risti.
Islamiteoloogia järgi pole lunastus vajalik.
Üks inimene kirjeldas islamiteoloogiat nii,
et võrdles ajalugu eesriidega.
Jumal võib soovi korral eesriide nii ette tõmmata,
et kurjus jääb varju.
Piibli Jumal ei saa toimunut varjata.
Vaja on lepitust.
- Sellele Jeesuse surm keskendubki.
Mis juhtus Jeesuse surmas sellest perspektiivist vaadatuna?
- Jeesuse sõnul ei tulnud Ta, et Teda teenitaks,
vaid teisi teenima ja andma oma elu paljude eest.
Jeesus hüüdis midagi ristil oma viimastel hetkedel.
Ta ütles ristil mitu tähtsat asja.
Ta hüüdis valju häälega: "Mu Jumal, mu Jumal, miks sa mu maha jätsid?"
See on aramea keeles kirja pandud.
See jättis kuulajaile ilmselt nii vägeva mulje,
et seda ei tahetud kreeka keelde tõlkida.
Sõnad sööbisid püsivalt kuulajate südamesse ja hinge.
Jeesus koges ristil, et Jumal hülgas Ta.
Meie kuritegu sisaldab lahusolekut Jumalast.
See on selle tagajärg.
Jeesus võttis ristil meie lahusoleku Jumalast.
Krsistliku arusaamise valguses
tegeles Jeesus oma ristisurma kaudu patukoormaga,
mida Jumal ei saanud sinnapaika jätta.
Ta kandis ise karistuse ära.
- Kuulsin, kuidas keegi küsis, miks see pidi Jumala Poeg olema.
Miks Jumal karistust ise ei kandnud?
Kas küsija on millestki valesti aru saanud?
- Võib ka nii öelda.
Uues Testamendis öeldakse,
et Jumal oli Kristuses ja lepitas maailma iseenesega.
Jumal tuli alla meie sekka Jeesuses.
Seda on võimatu mõista kristluse õpetuseta kolmainsusest.
Jumal on üks, kuid samas on Ta Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Ei saa mõelda,
et Isa ja Poeg on täiesti eraldi.
- Teisisõnu, Jumal ei saada esiteks oma Poega
ega eraldu seejärel risti kannatusest.
Ristil on Jumal kogu kolmainsuses.
- Pauluse sõnul oli Jumal Kristuses.
Siin on oluline näha,
et Jeesus andis oma elu ise, vabatahtlikult.
Jeesus ei olnud oma Isa terrori objekt.
Humanistit maalivad meeleldi pildi sellest,
et siin väärkoheldakse last.
- See ongi nende süüdistus.
- See on analoogia,
millel pole mingit pistmist evangeeliumiga.
Lapse väärkohtlemises
teeb täiskasvanu lapse suhtes moraalse väärteo,
mida laps mingil juhul ei soovi, ja millel on negatiivsed tagajärjed.
Evangeeliumis pole midagi sellist.
Jeesus väljendab selgel sõnul, et annab oma elu ise.
Johannese 10:17-18 ütleb Ta:
"Annan oma elu. Keegi ei võta seda minult."
See oli täielikult Jeesuse enda otsus.
Ta tegi seda seetõttu, et armastab meid.
Ta andis oma elu meie eest.
- Sinu räägitu valguses võib öelda,
et ristisurm on tähtis ja keskne.
Lisaks on see äärmiselt vajalik.
Tänu sellele püsib paigal universumi moraalne kord.
Jumala tegevus pole irratsionaalne.
Ta järgib moraali ja õiglust.
Samas on näha ka Tema armastus.
Ta võtab enda peale karistuse, mis kuulub meile.
- Mõne nädala eest vestlesin ühe tudengiga.
Ta ütles, et ei mõista risti tähendust.
Mõistsin, et asja seletamiseks tuleb leida mingi teine vaatenurk.
Tõdesime, et inimsuhted on meile olulised
ning katkised suhted tekitavad palju valu ja kurbust.
Küsisin: "Kui suhe on katki, kas on vaja ära leppida?"
Leppimine ei sünni iseenesest.
Alati ei saa öelda: "Unustame kogu loo ära."
Probleem on palju sügavam ja mitmetahulisem.
Lahendus võib nõuda ohvrile suurt kompensatsiooni,
et suhe saaks parandatud.
See nõuab lepitust ja lepitusel on alati hind.
Kõik need faktorid on evangeeliumis näha.
Olulisim elus on suhe Jumalaga. See on katki.
Oleme ära pöördunud. Meie vahel on kuristik.
See ei parane ilma lepituseta, kuid lepitusel on hind.
Risti vajatigi just seetõttu, et see tõi lepituse.
Sellel oli kohutav hind, sest küsimus oli kogu inimkonnas,
kogu inimkonna ajaloos.
- Risti sündmused on Uues Testamendis kesksed.
Seda käsitletakse mitmes peatükis.
Jeesus liigub oma surma poole. Ta ütles, et selleks Ta tuligi.
Siis juhtus midagi. Ta suri ristil ja Ta maeti.
Seejärel tõusis Ta surnuist üles. Kui keskne see sinu arvates on?
- See on kriitilise tähtsusega. Kõik seisab või langeb selle peal.
Kõik Jeesuses ja kristluses sõltub sellest.
Kui Jumal poleks Jeesust surnuist äratanud,
oleks Jeesuse väited tühjaks osutunud.
Jeesust üles äratades ja Ta ausse tõstmisega
kinnitas Jumal Jeesuse identiteedi ja tähenduse.
Seepärast on Jeesus tähtsaim isik, keda igaüks peaks tundma.
Kõik sõltub ülestõusmisest.
- Kahjuks pole meil aega väga sügavale minna,
kuid kas võiksid mainida mingeid peamisi põhjendusi,
miks tasub ülestõustmist uskuda?
See on midagi uskumatult radikaalset.
Inimlikult mõeldes on kõik läbi, kui sureme.
Jüngrid aga väidavad, et Jeesus on surnuist üles tõusnud.
Kuidas saame kindlad olla, et see tegelikult toimus?
- Muidugi, kui Jumalat pole olemas,
on ülestõusmine täiesti välistatud.
Kas võime kindlad olla, et Jumalat pole?
Seni, kui Jumala olemasolu on võimalik,
on ka ülestõusmine võimalik,
ja seda ei saa välistada.
Sel juhul peab tõendeid uurima. Mis räägib ülestõusmise poolt?
Lähtematerjal on väga huvitav.
Esimesed usklikud ei oodanud ülestõusmist.
Nad olid alati kindlad selles, et Jeesus oli surnud,
ja jääbki surnuks kuni õigete ülestõusmiseni.
Ta maeti maha. Jüngrid lahkusid Jeruusalemmast.
Mainitakse rändureid Emmause teel. Kui Jeesus oma jüngritele ilmus,
peeti Teda kõigepealt tondiks või aednikuks.
Kui naised rääkisid Temast Peetrusele ja Johannesele,
neid ei usutud.
Toomas ütles, et ta ei usu, enne kui ta ise ei näe.
Keegi ei oodanud seda.
Naised läksid pühapäeval Jeesuse surnukeha võidma.
Jeesus suri reedel ja maeti samal õhtul.
Pühapäeva hommikul viidi hauale healõhnalisi rohte.
Nende ainus mõte oli Jeesuse surnukeha võidmine.
Aga haud oligi tühi.
Keegi pole kunagi Tema surnukeha leidnud.
Haud oli tühi.
Järgmise kuue nädala vältel kohtusid Jeesusega mitmed inimesed.
Need olid konkreetsed kohtumised.
Inimesed vestlesid ja sõid Temaga ning kuulasid Teda.
Uue Testamendi järgi nägi Teda ühel korral üle 500 inimese.
Algmaterjalides mainitakse mitut tõestatavat isikut,
kes nägid selgelt, et kohtusid Jeesusega.
Jüngrite hoiakud ja elud muutusid täielikult,
nad olid valmis oma usu eest isegi surema.
Nad said ilmselgelt puudutatud
ülestõusnud, kirgastatud Jeesuse poolt.
Seejärel oli koguduse kasv pidurdamatu.
Sellele oli vaja seletust. Miks oli haud tühi?
Millega seletada,
et suured inimrühmad väidavad end olevat kohanud Jeesust
füüsiliselt, mitte üksnes sisimas.
Selle tagajärjel sündis kristlik kirik.
- Kas võis olla, et nad polnud ausad
ja mõtlesid selle kõik välja?
Samas ütlesid sa, et nad polnud selleks valmis.
- See oli kõigile tohutu shokk.
Muidugi võib alati väita, et nad valetasid,
kuid valetamise psühholoogiat uurides selgub,
et inimene valetab tavaliselt kahel põhjusel.
Esiteks, mõne halva teo varjamiseks.
Teiseks tahetakse mingit kasu saada.
Keegi võib valetada, et tal on doktorikraad.
Kumbki motiiv antud juhul ei kehti.
Neid hakati taga kiusama väite peale, et Jeesus on üles tõusnud.
Stefanus tapeti. Jakoobus, Johannese vend, tapeti.
Peetrus sattus vangi. Nad sattusid usu tõttu raskustesse,
mitte kasudesse. Valetamiseks puudub motiiv.
On täiesti selge, et nad ise uskusid, mida kuulutasid.
- On veel üks võimalus.
Nad ise uskusid,
kuid mis siis, kui nad olid mingis massipsühhoosis?
Nad olid veendunud. See on täiesti selge.
Kas on võimalik, et neil olid hallutsinatsioonid?
- Seegi on võimalik.
Küsin tavaliselt, kui paljud on hallutsinatsioone näinud.
See on väga harv nähtus. See pole tavapärane.
Hallutsinatsioonid tekivad tavaliselt siis,
kui inimene on olnud kaua söömata-joomata,
kui inimesel on kõrge palavik,
või kui ta kasutab uimasteid.
Muidu inimesel hallutsinatsioone pole.
Lisaks on hallutsinatsioonid individuaalne fenomen.
Need lähtuvad isiku tunnetest ja ettekujutustest.
Kahe inimese hallutsinatsioonid ei ühti.
500 inimest ei näe samu luulusid.
Massihallutsinatsioonide kohta pole ühtki näidet.
Tõendite järgi ilmus Jeesus naistele, jüngritele,
üle 500 inimesele, kuuele jüngrile Gennetsareti kaldal,
ja kõigile apostlitele. See teooria ei saa paika pidada.
Kui ainsaks tõendiks oleks Pauluse kogemus Damaskuse teel,
oleks seda võinud põhjustada päikesepistest tekkinud luulud.
- Ütlesid, et nad ei näinud nägemusi,
vaid see oli tõeline kohtumine ülestõusnud Jeesusega.
Miks kristluses on nii tähtis,
et ülestõusmine oleks füüsiline, ajas ja maailmas toimunud sündmus?
Miks ei piisa sellest, et inimene näeb seda vaid nägemuses?
- Osaliselt seetõttu, et haud oli tõendatavalt tühi.
Nad kohtusid kirgastatud Jeesusega.
See oli seesama, ristil olnud ihu. Armid olid näha.
Saladus oli selles, et Jumal on loonud maailma ja inimese.
Ülestõusmises tõstis Jumal inimelu uuele tasandile.
Juhtus nii nagu Paulus ütles:
kadumatus saab võimalikuks.
Surematus muutub kättesaadavaks.
Jeesuse ülestõusmine oli füüsiline,
kuid ülestõusnud ihu oli igavikulises olekuvormis.
- Kas see on samuti meile pildiks või pigem märgiks,
et meiegi saame konkreetse ülestõusmisihu?
- Uues Testamendis väljendatakse väga jõuliselt,
et Jeesus on esimene ülestõusnute seas,
ja osalised Temas saavad samasuguse kirgastatud olekuvormi.
Kristlased ootavad Jeesust tagasi oma kirkuses
ja et meie saaksime osa sellest samast kirkusest.
Siis ei valitse enam nõrkus, haigus, surm ja patt,
vaid kirkus, vägi ja kadumatus.
- Meil on aega veel paar minutit.
Oleme rääkinud kahest kesksest kristluse sündmusest -
Jeesuse surmast ja ülestõusmisest.
Mida need sinu elus täna tähendavad?
- Need on mu elus tähtsaimad. Need määratlevad mu eksistentsi.
Varem koormas mu elu otsekui raske seljakott.
Kõigil on mingi koorem, mis tekitab kurbust, häbi,
midagi sobimatut.
Jeesuse rist on koht, kus võin oma koorma maha panna.
Võin oma minevikust vabaneda.
See pakub ka tulevikku,
mis pole üksnes vananemine, surm ja kõdunemine.
See on elu, kirkus ja vägi. See on Jeesuse ülestõusmine.
Need määratlevad kogu mu elu.
Saan jätta oma koorma risti jalamile
ja tulevikus ootab mind kirkus.
- Aitäh saates osalemast.
Aitäh, head vaatajad!
Meil on koht,
kuhu võime jätta kõik oma ebaõnnestumised ja patud.
Pole ime, et kristlased on loonud nii palju laule
Jeesuse ristist.
Meil on ka tulevik.
Me ei saa lihtsalt vanaks ja põduraks ega sure seejärel,
vaid võime oodata igavest elu,
mil elame osaduses Jumalaga ja näeme taas oma lähedasi.
Selle sõnumi üle tasub mõtiskleda.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri