PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Mul on täna külas pastor Asko Matikka.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Oled 46 aastat jumalariigitööd teinud.
Nüüd pidasid maha pensionipeo, kuid jätkad tööd veidi uue nurga all.
Sellega on seotud "Teekonnal tervenemisele."
Räägi, mida see sinu praeguses eluolukorras tähendab.
Rajad ilmselt vastava teenistuse.
- Jõudsin selle juba registreerida - Matkalla Paranemiseen AKM.
Selle egiidi all jätkan Jumala riigi toomist inimeste ellu
vastavalt Jumala juhtimisele.
- Kuidas sa selle töö juurde sattusid?
- 1971. a USA-reisil lugesin raamatut nimega "Psychocybernetics"
ehk psühhoküberneetika, mida on müüdud 25 milj. eksemplari.
Raamatus selgus, et inimmeel on kui arvuti.
Sinna on sisestatud hulk infot ja seesama tuleb sealt ka välja.
Märkasin lapsepõlvest alates endasse sisestatud infot,
mis tekitas minus väga madalat enesehinnangut,
alaväärsuskompleksi, paanikahäireid ja muud sellist.
Mõistsin, et mulle on kogu elu valetatud:
"Sinust ei saa mingit asja!"
Mõtlesin, kust saaksin tõest sõnumit.
Püha Vaim juhtis lugema Uuest Testamendist
kõiki Jeesust puudutavaid kohti ja neid alla joonima.
Kogesin, et Jumal ühendas ja samastas mind Jeesusega.
Lõpptulemuseks kuulsin:
"Sina oled minu armas poeg. Sinust on mul hea meel."
Selline isiklik sõnum Jumala suust oli uskumatu kogemus.
Sellest algas mitmekümneaastane tervenemisprotsess.
- Kuidas tundsid end tervenevat?
- See on alles pooleli. See on juba 40 aastat kestnud.
Suurt mõju on avaldanud võimalus kellegagi asjadest rääkida,
nimetada asju õigete nimedega ja lasta kõik seest välja;
saada kuulatud ja mõistetud just nii valutava, nõrga ja halvana,
kui end parajasti tunnen.
Paljude asjade puhul on Jumal andnud palvetada,
olen saanud ilmutuse ja asjad on hetkega korda saanud.
- Oled olnud välismaal misjonäriks ja rasketes olukordadeski.
Kas need on olnud probleemi osaks või aidanud paraneda?
- Esimestel aastatel OM-is oli mitmeid ülekuulamisi politseis.
Õppisin rasketes olukordades, et tuleb anda vastus,
kuid pole vaja rääkida kõike, mida tead.
Iraanis lubati meid kunagi tappa,
kuna levitasime seal evangeeliumi.
Ametivõimud teatasid, et kohalikud usujuhid otsustasid meid tappa,
kui me ei lõpeta propaganda levitamist.
Uurisime palves, mis on Jumala tahe. Tundsime, et Jumal on meid kutsunud
ja olime valmis jätkama, isegi oma elu hinnaga.
Me poleks esimesed ega viimased,
kes Iraanis usu tõttu tapetakse.
Oli igasuguseid olukordi.
Vahel ärkasin hommikuti hirmuhigis. Vaimne atmosfäär oli väga rõhuv.
Kuid Jumal õpetas mind ülistama.
Pole mõtet pimedust kiruda, tuleb valgust teha ja pimedus kaob.
Seda iga hommik tegimegi: Süütasime tule ja ülistasime Jumalat.
Jätkasime teise strateegiaga.
Sellistel puhkudel loobud elust; elad, nagu iga päev oleks viimane.
Nüüd julgen iga hetk täiel rinnal elada.
- Tervenemisest rääkides võib esmalt meenuda mõni füüsiline haigus,
kuid vaimse tervenemise puhul võib tegemist olla mõne lapsepõlveseigaga.
Asjade nimekiri, mis meid lõhuvad, nii et vajame abi, on väga pikk.
- Väga harva teadvustatakse inimelus ilmajäämisi.
Kui jääb väheks julgustusest, tingimusteta armastusest,
heakskiidust, tekitab see ebamugava tunde,
millele ei leita põhjust.
Tihti viib see ebaadekvaatsuseni, alaväärsuskompleksini,
väära minakujutluseni.
Ebaadekvaatsustundega kaasneb ka pidev süütunne,
isegi kui pole midagi valesti tehtud.
Halvim on ehk häbitunne, nii et ei suudeta end aktsepteerida.
Neid on raske teadvustada ja neist paranemine võtab kaua aega.
Konkreetseid traumaatilisi kogemusi, nagu seksuaalne ärakasutamine,
pidev vägivald, muud suured kriisid, on lihtsam käsitleda,
kuna teatakse, millega on tegemist.
Millestki ilmajäämine jätab tihti kogu meie isikule sügavama jälje
ja sellest paranemine võib tihti aastaid võtta.
- Ilmajäämine võib inimese elus ilmneda ka salakavalalt.
Vihavimmas töötegemise taga võib olla madal enesehinnang.
- Märkasin isegi misjonitöös mingis etapis,
kui olin teinud 15 aastat 60 tundi nädalas tööd
40 tunni palgaga, kuna kartsin, et mind hüljatakse.
Heakskiiduvajadus oli nii suur.
Alles siis, kui mõistsin, et olen teinud tööd selleks,
et saada heakskiitu hea töötegijana, hea inimesena,
hakkasin mõtlema, et see pole hea motivatsioon töötamiseks.
Tasapisi avastasin taustategurid, miks ma end hüljatuna tundsin.
Märkasin, et 4-aastaselt kogesin isa hülgamist,
mis oli baastraumaks, mille põhjal elasin 50 aastat.
- Kuidas sa selle põhjuse avastasid?
- Olin juba nii paljudest teistest asjadest tervenenud.
Siis kerkis mu teadvusse kartus, et mind ei aktsepteerita.
Olin alati JAH-mees, ei öelnud kunagi kellelegi ära,
sest kartsin, et 'ei' öeldes, mind hüljatakse.
Kaheksa aastat tegelesin sellega ja selgus,
et olin teinud tööd hirmust.
- Mis võiks konkreetselt aidata?
Inimest on võrreldud akuga.
Kui seda kunagi ei laeta, pole tal lõpuks midagi anda.
Energiast piisab vaevalt vaid olemasoluks.
Mis võiks aidata, kui sisestatud info
on pidevalt olnud negatiivne, hülgav, mahajättev.
Kust suunast abi otsida?
- Märkasin, et minu põhitrauma -
"Saada si**a asjale, karga ise kannule" -,
oli andnud mulle vale identiteeditunde.
Ma ei tahtnud jätkata oma elu enam selle identiteedi põhjal.
Palvetasin ühe inimesega ja ta ütles:
"Ütle oma valeidentiteedist lahti. Ütle: Ma ei ole sõnnik, olen Asko.
Viin lõpule kõik, mida alustan." Tegingi seda.
Testisin järgmisel päeval, kas see ka tõsi on.
Olin lapsepõlves ja nooruses sportlane ja võimleja.
Ülesmäge suusatades lõppes enne mäkke jõudmist kogu jõud.
Märkasin, et see kordus pidevalt - asjad jäid pooleli, sein tuli vastu.
Mul läks 7 aastat aega, enne kui oma väitekirja lõpetasin.
Tahtsin proovida, kas olen vabanenud
turjal istuvast survest, mis kordas: "Ei saa su'st mingit asja!"
Läksin suusatama. 3,5 km pärast tuli mägi,
ja ma lendasin sellest üle.
Sisimas oli suur vabanemistunne väärast identiteedist,
mida olin seni kandnud.
Kuid tihti vajab paranemine palju-palju aega.
- Ütlesid eelmises saates, et oled ikka veel teel,
isegi nüüd pensionipõlves.
Kas on nii, et mõnede asjade puhul tuleb ka aktsepteerida,
et need ei saa kunagi valmis?
- Nii see on.
Kui märkasin, et olen ebatäielik, sain Jumalalt kingiks teadmise:
Tean, et olen ebatäielik.
See on suureks kergenduseks. Ma ei peagi olema täiuslik ja valmis.
Olen arenguvõimeline isik, kuna olen nii ebatäielik.
Aktsepteerisin ebatäielikkust ja fakti,
et kõik siin elus jääb pooleli.
- Nägin üht USA kristlaste märki:
Be patient with me! I am under construction.
Ole minuga kannatlik! Töö minus on veel pooleli.
Kas see on hea kristlik hoiak? - Jah.
Kui vahel näeb teisi kristlasi, kes on aastaid usus olnud ja näib,
et neist pole midagi saanud, tasub mõelda:
Millised nad siis veel oleks, kui nad usus poleks?
Kui aktsepteerid teist inimest kui pooleliolevat,
tuleb suhetesse armulikkus.
Sa ei oota teiselt seda, mida ta veel ei suuda.
- Lugesin armulikkuse kohta kunagi raamatu, kus öeldi,
et üks usuelu hullemaid vaenlasi on käsumeelsus
ja pidevate nõudmiste all elamine. Ma ei uskunud seda tookord.
Arvasin, et mõned nõudmised tulevad kasuks.
Kuid tänapäeval usun vägagi.
Kas käsumeelne kristlus on üks põhivaenlasi
teel finiši poole?
- Käsumeelsus on tõesti halb.
Kui pidevalt kehtib nõudmine, et teine peab olema teistsugune,
seostub see eelkõige nõudmistega teiste suhtes.
Siis leiab pidevalt aspekte, kus teine pole veel täiuslik:
ta pole piisavalt Piiblit lugenud, palvetanud, raha andnud.
Sellise inimesega koos tunned end järjest väiksemana.
See on tõesti masendav.
Käsumeelsus on suur röövel, üks suurimaid kurjategijaid maailmas.
See tapab inimese rõõmu ja isu elada.
- Käsumeelsusega on vahel seotud teine vaenlane -
ei aktsepteerita Jumala loodud ja Piiblis nähtavaid erinevusi.
Kui tõsiseks sa seda pead, et kõigilt kristlastelt nõutakse
ühesugust usu väljendamist?
Üks tuttav kristlane ei suuda palves mingi hinna eest käsi tõsta, näiteks.
Mis siis, kui keegi ei suuda teha midagi, mida kõik teised teevad?
Kommenteeri seda veidi.
- Kui me vaid suudaksime olla nii armulised,
et inimesel oleks luba olla erinev. Oleme niikuinii erinevad.
Meil on erinev taust, haridus, kasvatus, erinevad geenid,
erinevad kalduvused ja rõhuasetused. Oleme lugenud erinevaid raamatuid,
saanud erinevat õpetust, kuidas saaksimegi olla ühesugused
ja väljendada end ühtmoodi?! See on täiesti võimatu!
Kui Jumala Vaim saab anda koguduses vabaduse,
siis järsku on neil, kes ei teagi, et võiksid käed tõsta, käed õhus;
kui keegi neid enam ei jälgi ja kui nad end enam ise ei jälgi.
See on väga vabastav, kui koguduses saab väljendada usku
just nii nagu soovitakse, või üldse mitte midagi väljendada.
Seegi on lubatud.
- Kuidas määratleksid armu?
- Arm on hingamine selles, mida Jeesus on minu heaks teinud.
Ja tegutsemine selle nimel, et teisedki selle leiaksid.
- Kui elame armust, selle põhjal, mida tegi Jeesus,
ja aktsepteerime üksteist, kõlab see üsna kutsuvalt.
Kui kuulame neid, kes täna kristlikust keskkonnast taanduvad,
ütlevad nad, et näevad silmakirjalikkust
ja muid kummalisi asju, kus nad end hästi ei tunne.
Võime seda kriitikat ignoreerida, kuid võiksime seda ka kuulata.
Kas on võimalik, et oleme kaotanud õhkkonna,
kus on võimalik olla mina ise, vabalt hingata,
ning elada armust, mitte kollektiivse nõudmissurve all.
Ma ei räägi usuasjade eitamisest, vaid isiklikust vabadusest.
- Oleks selliseid kogudusi rohkem, kus võib kogeda Jumala ligiolu!
Räägitakse, et inimesed ei jaksa üle tunni vaimulikul üritusel olla.
Meie üritustel on piiblitund, kohvijoomine ja suhtlemine,
ja 3 tunni pärast küsivad inimesed, kas nad peavad tõesti koju minema?
Jumala Vaim toob sellise armastava õhkkonna.
Loengud polegi nii imelised.
Kui Jumala ligiolu on tuntav, tahab inimene sinna jäädagi.
Seal on nii mõnus olla, et ei tahagi ära minna.
- Oled rääkinud kuulamise tähendusest.
Kui oluliseks pead seda, et inimene kuulatakse ära?
- See on äärmiselt tähtis.
Väga kaua ei osanud ma oma naist kuulata.
Kaua aega rääkisime teineteisest stiilselt mööda.
1987. a olin Wycliffe'i piiblitõlkijate seminaril Saksamaal.
Paar-kolm päeva harjutasime rollimängude läbi üksteise kuulamist.
Kinnitan, et see oli väga raske.
Higistasime, et suuta keskenduda teise sõnadele,
ilma neid kommenteerimata, või hakkamata endast rääkima.
Röövime palli alati teiselt ära.
Kuulamine on teise inimese hindamine;
teise mõtete ja arvamuste esile meelitamine;
et inimene saaks tuua esile seda, mida ta endas kogeb.
Me kõik tahame seda - olla aktsepteeritud ja kuuldud.
- Kui koguduses on armu õhkkond, kui seal aktsepteeritakse
isikutevahelisi erinevusi, ja kui inimest võetakse tõsiselt,
teda kuulatakse, tema asjade eest palvetatakse,
kõlab see nii külgetõmbavalt, et tahaksin teada,
kus see kogudus asub.
- Tänu Jumalale on neid olemas.
Veel kuulamisest - kui rajasin 1989. a Helsingis
sisemise tervenemise palvegrupi, õppisime esimesed 6 kuud vaid üht -
abitust.
Väga raske oli aktsepteerida,
et aitajat ja abisaajat ühendab ühine abitus.
3 - 4 inimest teenisid mitu tundi üht inimest.
Olime lihtsalt kohal, lasime tal rääkida ja kuulasime.
Kui inimene sai 3 tundi rääkida ja meie jagamatut tähelepanu,
oli juba sel inimesele suur terapeutiline mõju;
lisaks veel palvetasime tema asjade eest.
Kuulamisel võib olla ääretult suur tähendus.
- Kas sinu uues teenistuses "Teekonnal tervenemisele"
hakkategi seda tegema?
- Kui Jumal annab jätkata tiimiga, on meil ka kuulavat palvet.
Õpetame algul, kuidas Jumal räägib, siis jaguneme väikegruppidesse,
anname Jumalale aega rääkida ja siis teenitakse kedagi grupis.
Hämmastav on näha, kuidas Jumal räägib neile,
kes ei teagi, et Jumal võiks rääkida.
Veedame aega Jumala ligiolus ja jagame, mida Ta rääkis.
Jumal räägib meile, ja meie jagame edasi.
Oleme tiimiliikmetega Soomes reisides
tavaliselt teeninud inimesi koosolekute vahel või järel.
Kuulame neid, laseme neil rääkida, ja siis palvetame nende eest.
Jumal teeb imelisi asju.
- Kui mõelda Jumala tööle, siis kuhu me terveneme?
Kuhu oleme teel?
- See on tähtis küsimus.
Nii nagu oleme ka päästetud millestki kuhugi, millegi jaoks,
on ka tervenemises mitu erinevat suunda,
kuhu Jumal meid tervendada võib. Üks neist on suhted.
Kui patt on lahutanud meid Jumalast, üksteisest, loodusest, enda minast,
siis tervenemises, mitte üksnes andeksaamises,
julgeme taas suhelda, armastada.
See tähendab, et oled nõus ka haavatud ja haiget saama.
Jumal tervendab meid haavatavaks üksteise jaoks.
- See on põnev väljend: tervendab haavatavaks.
Kas avaksid seda veel veidi?
- Nii palju kui Jumal mind ennast on tervendanud,
seda abitumaks ja ebaimmuunsemaks olen muutunud teiste valudele.
Inimestega rääkides olen täheldanud, et ma ei pea end kaitsma
teistes peituva valu eest, vaid võin seda kogeda
ja tunnetan teise valu väga ruttu.
Mida enam armastan, seda haavatavam olen.
Kui tajud teiste valu, milline tahes see ka poleks,
on see õnnistatud, kuid haigettegev valu.
- Kas see tähendab, et kui inimene on ise nõrk ja haavatav
ning pole kõva ja "liiga terve", on talle kergem ligineda?
- Nii see on.
Täielik ja terve inimene tõukab eemale.
- Inimene, kes peab end täielikuks ja terveks.
- Kuid katkisele, haavatud inimesele on lihtsam läheneda,
kuna siis oleme samal tasemel.
Vajame mõlemad Jumala armu ja armastust ühepalju.
- Meenub üks imelismaid lugusid, mida isiklikult kuulnud olen.
Ühel mehel oli pikka aega haigus, millele polnud sobivat valuvaigistit.
Tema voodi ääres käidi palvetamas ja kõike tegemas,
kuid ta ei saanud terveks.
Küsisin talt, kas oli midagi, mis teda aitas.
Teda aitas see, kui keegi luges talle Piiblist Jeesuse kannatuslugu.
Seda kuuldes tundis ta, et kui Jeesus on selle läbi elanud,
teab Ta kindlasti, mis tunne mul on.
Teda aitas Jeesuse haavatavus.
See on otsene risti teoloogia.
- Nii see on.
Paulus ütles, et selle trööstiga, millega meid on viletsuses trööstitud
võime teisi lohutada.
Mitte selle trööstiga, millega oleme viletsusest pääsenud,
vaid trööstiga, millega meidki on viletsuses trööstitud,
suudame meiegi teisi aidata.
Muidugi ei pea me kõiki valusid ise kogema, et teisi aidata.
Avatus ja haavatavus teiste suhtes muudab nende aitamise võimalikuks.
- Kui keegi küsib, kas selleks on vajalik koolitus,
või on võimalik kuidagi inimesi aidata.
Valu on Soomes mõõtmatult.
Seda näitab kohutav enesehävitusstatistika,
vägivald ja muu.
Kui keegi tahab aidata, kas ta vajab põhjalikku koolitust?
Mida saab tavaline kristlane teha?
- Billy Graham vastas kellelegi, kes küsis, kas õppida teoloogiat,
et õpi kõike, mida pea kannatab,
aga evangeeliumi kuuluta nagu 4-aastasele, et kõik mõistaksid.
Tasub hankida nii palju teadmisi kui võimalik,
kuid inimeste juurde tuleb minna samasuguse valutava inimesena.
Ameerikas on 4000 erinevat teraapiakoolkonda.
Uurimuste järgi pole nii suur tähtsus koolitusel
kui terapeudi armulikul hoiakul.
See aitab inimesi, mitte koolitus.
Siiski tasub end koolitada, et saada suurem pagas,
millega võib mõista asju teisiti kui ilma koolituseta.
Alati on inimesi, kes saavad abi vaid sellest, et keegi kuulab neid,
isegi ilma koolituseta.
- Saateaeg on otsakorral.
Taevas on Piibli järgi kõik täiesti terved.
Mis sa selle kohta ütled?
- Halleluuja!
Oleme teel Taevasse, kuid Taevas tahab ka siia tulla.
Taevariik tahab meie ellu tungida. Me ei pea ootama Taevasse pääsu.
Jeesus tervendab ja ravib meid juba siingi.
Peame sellestki kinni hoidma.
- Aitäh saates osalemast!
Jumala õnnistust sinu uuele tööle "Teekond tervenemisele"!
Aitäh, head vaatajad!
Milline tahes meie valu või võitlus ka poleks,
neid on kõigil inimestel, siis vastuseks on Jumala arm,
sügav ja tähendusrikas.
Elagem sellest ja õppigem selles hingama!
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri