PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul külas pastor Asko Matikka.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Oled 46 aastat jumalariigi tööd teinud.
Enne kui selle juurde läheme, räägi, kuidas kõik alguse sai.
Kuidas said kutse kristlikule jumalariigi tööle?
- See on üsna huvitav, kuna pärinen uskmatust perest.
1964. a tulin Jumala armust usule, kuid mõistsin alles hiljem,
mis minuga oli toimunud.
Samal suvel oli Lahtis ühes kirikus suur koosolek,
kus viibis ca 700 noort.
Meid kutsuti pisarsilmil altarile, kui tunneme kutset misjonitööle.
Vaid 200 läks altarile ja nii see läks.
- See oli väga eriline koosolek.
Olen kohanud väga paljusid, kes just seal said kutse
ja on endiselt täisajaga misjonitööl maailmas või Soomes.
Oli see kuidagi eriline koosolek?
- Eriti võimas koosolek.
Tundsime, et Jumala Vaim puudutas meid väga tugevalt.
Kui nägin, et Taevaisa vajab töötajaid, ütlesin, et olen valmis.
Mõtlesin ülikooolis kirikuõpetajaks õppida
ja siirduda pärast Taivanile misjonäriks.
- Nii pika karjääri jooksul koguneb mitmesuguseid kogemusi.
Mida pead kõige tähtsamaks, et jaksaks jumalariigi tööd teha
ja püsida õigel teel?
On igasuguseid kraave, kuhu võime kõik eksida.
Millistest põhimõtetest ei tohiks mingil juhul loobuda?
- Tuleb loota Jumala ustavusele.
Ta ei hülga kunagi oma kutset.
Need, kes on kaua jumalariigi tööd teinud ja pinnal püsinud,
peavad Piiblit väga tähtsaks.
Nad tegelevad iga päev Piibliga. Teen seda isegi.
Lasen sellel endaga kõneleda.
Ma ei loe seda üksnes teistele, vaid iseendale.
Seejärel kindlasti pidev isiklik suhe Jumalaga.
- Räägime veidi Piiblist praktiliselt. Mõnel on hommikuti väga kiire -
lapsed ärkavad ja muud argiaskeldused.
Mida oled praktiliselt teinud,
et sul oleks aega Piiblit enda jaoks lugeda.
- Ma ei tea, kuidas see võimalik oli, aga lihtsalt tegin seda.
Loen selle pea iga aasta läbi.
Praegu on käsil 16. kord.
See tundub tähtis. Selleks tuleb aega võtta.
Mul on olnud eesõigus Piibliga palju aega veeta,
seda lugeda ja meelde jätta.
Kunagi nooruses võistlesime, kes suudab rohkem Piiblit pähe õppida.
Õppisime pähe sadu salme ja terveid peatükke.
See on olnud aluseks, et Piibel on endiselt elav raamat.
- Kui keegi ütleks: "Ma ei vaja tegelikult Piiblit;
kuulen Jumalalt otse." Mida vastaksid?
- Paljud kogevadki Jumala kõnet ka otse,
kuid Jumal räägib alati eelkõige oma kirjutatud Sõna kaudu.
Kui meil kirjalikku Sõna poleks, siis võime mõelda,
et meiega räägib Jumal, kuid see võib olla meie enda meel
või hoopis hingevaenlase mõtted.
Ilma Piiblisõnata ei saa me kunagi kindlad olla,
kas meiega ikka räägib Jumal.
- Kas peaks alati Piiblist kontrollima
ja Piiblil on otsekui veto-õigus meie enda mõtete suhtes?
- Pigem niipidi jah.
Mitte nii, et meie tõlgendame Piiblit oma kogemuste järgi,
vaid kogemusi ja mõtteid Piibliga.
Seepärast peakski Piiblit tundma.
- Teise põhisambana mainitakse tihti palvet.
Kuidas see sind aastate vältel aidanud on
ja mida see sinu jaoks tähendab?
- Pikka aega pärast usule tulemist oli mul raskuste tõttu oma isaga
raske läheneda Jumalale kui Isale.
Mul oli raske uskuda, et Jumal kuulab mind,
kuna oma isa ei kuulanud mind kunagi.
Millalgi sain sellest üle ja nägin,
et palve polegi mingi mehaaniline sooritus,
vaid armastussuhte hoidmine.
Kui mul on armsam, tahan temaga aega veeta.
Ta hoolis minust nii väga, et oli valmis minu eest kõike andma.
- Ühes varasemas saates oli külaliseks endine radikaalne moslem,
kelle sõnul otsustavaim vahe islami ja kristluse jumalakäsitluses
on kristluse Jumala isik - Ta on Isa, kes meid armastab.
Kas see vastab ka sinu kogetule?
- Jah. Uurisin kunagi ülikoolis ühe põhiteemana islamit.
Islami jumal on väga kauge, kuid islami müstika
on kristliku müstikaga üllatavalt sarnane.
See on hämmastav.
Inimesel on igatsus isikliku suhte järele Jumalaga.
Islamimüstikud esindavad seda pürgimust.
Isiklik suhe Jumalaga on kõige tähtsam
kõikide inimeste jaoks kõikjal maailmas.
- 46 aastat jumalariigi tööd tehes tuleb kindlasti ette olukordi,
kus leiad end mõnest pimedast orust või tunnelist.
Kas seda on juhtunud ja kuidas oled sealt pääsenud?
- Neid on olnud mitmeid.
Üks esimesi kordi oli Iraanis, kus õpetasin misjonitööd.
Sealsed moslemid olid väga innukad ja tulised.
Husseini surmapäeval
olid nad valmis end kettidega veriseks peksma.
Tol ajal piinas mind sisimas üks hääl:
"Mida sa siin õige teed?
Mis õigus on sul öelda, et nad lähevad ilma Jeesuseta põrgu?"
Lõpuks läks see piin nii suureks,
et ma ei teadnud enam isegi, kas Jumal on olemas.
On üsna veider, kui misjonär ei tea,
kas Jumal on olemas või mitte.
Paastusin, palvetasin ja küsisin,
isegi kui polnud kindel Jumala olemasolus.
Mingil hetkel meenus mulle kirjakoht: Ära ole uskmatu, vaid usklik!
Kust see mõte küll tuli? See kõlas hästi.
See sõna sünnitas minus taas usu elavasse tõelisesse Jumalasse
ja andis jõudu edasi minna.
- Kui olid peaaegu usku kaotamas, kas keegi aitas sind,
või maadlesid selle asjaga üksi?
- Selleks ajaks olin kogemuse põhjal õppinud, et pean kõike ise tegema.
Pean ise hakkama saama ja kõige eest hoolitsema.
Seepärast ma ei osanudki teiste poole pöörduda
ning rääkida oma sisimast valust ja pimedusest.
Abipalumise võimaluse mõistmiseks oli samuti elukogemust vaja.
See on imeline.
- Jumalariigi töös tehakse ka tiimitööd.
Kui tähtsaks pead seda, et ei punnitata üksi
ega hoita teisi eemal, vaid tehakse tööd meeskonnana?
Miks see oluline on?
- Juba Piibli esimestes peatükkides öeldakse,
et inimesel pole hea üksi olla. See ei puuduta üksnes abielu,
vaid kogu jumalariigi tööd ning koostööd.
Kui üks langeb, tõstab teine ta üles.
Kui ühel on paha, parandab teine tuju.
Ühispalve on väga tähtis.
Kui 1990. aastate algul tõlkisin Inglise karismaatikuid,
tegid nad alati tiimitööd.
Kui Jumala juhatusel Lõuna-Pohjanmaale läksin,
ütlesin Jumalale, et ei tee enam midagi ilma tiimita.
Jumal andis mulle tiimi.
Mina õpetasin ja tiim rääkis argielu kogemustest.
Ja palvetasime üksteise eest.
On hämmastav, kuidas Jumal võib ühe õhtuga teha nii suuri asju,
et inimesed ei taha enam koju minna.
Jumala ligiolu langeb siis, kui teeme tööd ühiselt.
- Tiimis saab üksteist ka ihuda, nagu Piibel ütleb:
Raud ihub rauda, inimene teist.
Kas seegi on tähtis protsessi osa, et tegeleme üksteise erinevuste
ja erinevate rõhuasetustega?
- Mitte üksnes erinevustega, vaid kohtume ka enda minaga.
Sellega peab pidevalt valusalt silmitsi seisma.
Iraanis oli üks tiimiliige, keda ma ei suutnud kuidagi sallida.
Ja alati pandi mind paari temaga.
Kord oli üks salareis maapiirkonda
ja ta jäi tõsiselt haigeks.
Pidin tema rinnale ja kaelale igal õhtul rohtu määrima,
et ta meid köhaga öö läbi üleval ei hoiaks.
Mul oli tunne, et tahaksin ta maha lasta.
Pärast paranemist ütles ta ühel palvekoosolekul:
"Mu elus on kaks sõpra, kelle ligiolus võin ma mina ise olla.
Üks neist oled sina." WOW!
Mina ei suutnud teda seedida,
kuid Jumal sundis mind praktikas tema suhtes armastust näitama.
See murdis mind.
- Mul on Soomes tunne, et tiimitööd ei mõisteta.
Täisajatöötajad ja kirikuõpetajad teevad oma tööd enamasti üksi.
- Sellest on väga kahju.
Üksi tööd tehes võib särada ja teha igasugu vigu,
ilma neist ise teadlik olemata.
Seepärast on oluline, et annaksime endast kellelegi aru.
See kaitseb meid.
See on suur kergendus, kui saab kellegagi avameelselt jagada
ning saada tagasisidet.
Olen kohustanud oma tiimi endale tagasisidet andma,
ka negatiivset, ja seda on ka tehtud.
See teeb haiget, kuid see on kasulik.
- Meil on mõlemal misjoniühenduse Operatsioon Moblisatsioon taust.
Kuigi põhiosa oma tööst oled teinud
Soome Evangeelse-Luterliku Misjoniühenduse ridades.
Tolles taustas rõhutati tugevalt, et igaühel peaks olema keegi,
kellega "valguses käia"; kellele võib igal ajal helistada
ja raskusi kurta; kes oleks kui usaldusisik,
kes usaldusväärselt kuulab ja aitab.
Kas usud seda endiselt?
- Absoluutselt.
Tahaksin, et kõigil töötegijail oleks usaldusisik,
kellega võib avameelselt ka kiusatustest rääkida.
See kaitseb meid ja hoiab meid teel.
- On sul alati selline isik olnud?
- Mitte küll kõik aastad, kuid alates 1980. aastaist.
1978. aasta vahetudes palvetasin ja küsisin Jumalalt,
mida teha kõigi usule tulnud inimestega.
Ma ei osanud neid aidata.
Siis saatis Jumal mu juurde Kari Törmiö,
kellega kohtusime regulaarselt 8 aastat.
Sain talle iga nädal kõik ära rääkida.
Siis õppisin ka inimeste eest isiklikult hoolt kandma.
Hiljem, Seinäjoel, oli mul tiimikaaslane,
kellega asju jagada.
- Mõni võib ju öelda, et pole aega nii põhjalikult
ühe inimese ellu panustada, koosolekutel on palju rahvast.
Ehk mõeldakse nii.
Kuidas sellele reageerid?
- Suured koosolekud on ka olulised, paljud kogevad reaalselt Jumalat.
Kuid Jeesuski veetis palju aega Peetruse, Jaakobuse ja Johannesega
ning 12 jüngriga, kelle Ta kahekaupa välja saatis.
Kui kellegagi omavahel aega veeta, õpitakse tundma nõrkusi ja tugevusi
ning leitakse teises peituv potensiaal,
mis aitab ka enda potensiaali leida ja seda edasi arendada.
Ei või iial teada, mis teisest inimesest võib saada.
- Ka töö suuruse aspektist pole kõige tähtsamad alati massid,
vaid vahel ka mõni üksikisik, kellele Jumalal on tähtis ülesanne.
- Kunagi tegi meie peasekretär statistikat,
et kui jõuame aastas evangeelsel koosolekul ühe inimeseni,
või kui usule tuleb iga kuu üks inimene, 12 aastas,
jne ükshaaval, siis kus nad 10 aasta pärast on.
Kui võtta üks ja veeta temaga aasta,
on meid järgmisel aastal 2, siis 4, siis 8, siis 16,
on 10 aastaga mõnekümne või sajakordne arv neid,
kes on usule tulnud, sinna jäänud,
ja hoolitsevad ka teiste eest.
Isiklik töö, ühele inimesele panustamine, on tohutult tähtis.
- Räägime vahepeal elu teisest küljest.
Kõik nii pikalt tööd teinud kogevad mõnd suurt ebaõnnestumist
või pettumust.
Kuidas neist üle saada?
- Suurim isiklik pettumus oli ehk see, et abiellusin Mariga,
lootes, et veedame kogu elu koos misjonipõllul.
Mõne aasta osalesimegi paaris Kesk-Aasia revolutsioonis.
Siis kutsuti meid julgeolekukaalutlustel kodumaale
ja meile ei leitud välismaistel misjonipõldudel mingit tööd.
Otsus Soome jääda
oli mu tollase elu kõige pettumusttekitavam kogemus.
Ma ei suutnud kujutleda end midagi kodumaal tegemas.
Kirjutasin Operation Mobilizationi juhile,
et keegi ei mõista seda valu ja piina mu sisimas.
Ta saatis mulle palju lugemist ja kirjutas ühte raamatusse:
"Miski sinu elus pole muutunud, sinu kutsumine on endiselt jõus.
Muutunud on vaid geograafiline asukoht."
Halleluuja! Geograafiline asukoht!
Võin teha sama tööd ka siit, nii et teised saaksid minna.
- Kuulates viimase aja statistikat Soome kristluse olukorra kohta,
näib meiegi maa muutuvat misjonipõlluks.
- Nii see on.
- Võtame järgmise teema.
Vahel jumalariigi töötaja väsib, nii füüsiliselt kui vaimselt.
Meil kõigil on sõpru, kes on seda tööd pikalt teinud,
ning on ära väsinud ja taandunud.
Kuidas sina oled 46 aastat vastu pidanud?
- Kui ma vaid teaks?
Jumal on olnud ustav. Tema on lubanud hoolitseda
ja Ta on toonud mind läbi pikkade masendusperioodide.
Teiseks - meil on mitusada või mitutuhat eestpalvetajat.
Ilma nende pideva panuseta meie ellu,
ma ei teaks, kus ma oleksin.
Võin tänada Jumalat sõprade eest, kes meie eest palvetavad.
- Palvetamine on ilmselt üks alahinnatumaid ülesandeid
jumalariigitöös.
Vahel teeb haiget, kui keegi ütleb:
Ma ainult palvetan. Midagi muud ma ei oska.
- See on parim asi, mida maa peal on võimalik teha -
kanda teisi palves Jumala ette.
On tehtud füsioloogilisi uurimusi.
Eestpalve on teistest hea mõtlemine, otsekui õnnistamine.
Kui keegi mõtleb Soomes head kellegi suhtes Jaapanis
ja meile pandaks juhtmed külge, on näha,
kuidas mõlemi energiatasemed samal hetkel tõusevad.
- Kindlasti kehtib ka vastupidine, kui mõtleme negatiivselt.
- Jah.
- Olukorda vaadates võiks kergesti masendusse sattuda.
Mõelda, et midagi ei toimi, viimase kümne aastaga
on miljon soomlast jätnud koguduses käimise.
15% alla 30-aastastest usub, et kristluse Jumal on olemas.
Kuidas suudad säilitada positiivset meeleolu?
Kõike negatiivset vaadates, vaevalt keegi suudab edasi minna.
Olles siiski realistlik, mitte kuskil pilves elades.
- Mina ilmselt elan pilvedes.
Inimeste kirikust lahkumine ei vaeva mind.
Pean seda pigem suureks võimaluseks:
nad on väljendanud oma tegelikku seisukohta.
Peaksime levitama selget sõnumit just antud olukorras
ja osalema inimeste eludes just seal, kus nad on.
Muid võimalusi eriti polegi.
- See on põnev vastus.
Lugesin hiljuti, kuidas Luteri kiriku juhid mõtisklevad
hirmsa statistika üle, et keegi enam eriti ei usu
ega käi enam kirikus.
Siis lugesin ühe vabakiriku töötaja intervjuud,
kus temalt küsiti samuti: kas ta on märganud sama tendentsi.
Ta vastas eitavalt.
Usuasjad huvitavad inimesi varasemast palju rohkem.
Kas kogu see teema võib olla mingi illusioon?
Mõtleme, et peame säilitama
Konstantinuse ajast pärinevat võimustruktuuri ega mõista,
et olulisim on inimeste tõeline usk Kristusesse.
- Nii see on.
Kiriku juhtkond ja teised peavad kiriku suurimaks probleemiks
raha vähenemist inimeste lahkudes. Hakatakse tegelema sümptomiga,
et saada raha juurde.
Ravim on ikka evangeelium,
mis isiklikul tasandil inimesteni jõuab.
Kui evangeeliumi kaotame, järgnevad muud probleemid.
- Räägime veidi evangeeliumist.
Mis on evangeelium lühidalt sinu jaoks?
- Jeesus.
Kõik, mis Ta on, mida Ta esindab, mida Ta teinud on.
See on isik, mitte asi.
I love Jesus! (Ma armastan Jeesust!)
- Ja Jeesus armastab sind!
Kas see on kõige tuum? - Jah.
Kogu Vana Testament osutas Jeesusele,
kogu Uus Testament räägib Jeesusest.
Taevas räägitakse Jeesusest. Tema juurde oleme teel.
- Kas see on ka sinu sõnumi tuum?
Oled 46 aastat kirikutööd teinud, mis on sinu sõnum?
- See on muutunud sõnumi tuumaks.
Kui sain 66-aastaseks, küsisin Jumalalt:
Kui Sa mulle veel elupäevi annad, mida peaksin ülejäänud eluga tegema?
Mis oleks minu sõnum?
Tekkis mõte: Kiida Jeesust, nii et need, kes Temast kuulevad,
tahavad tingimata kogu igaviku koos Temaga veeta.
See on imeline! See ongi mu sõnum.
- See sarnaneb Paulusele. Uurisin kord tema kirju sügavuti.
Need tiirlevad kõik Jeesuse ümber. - Nii see on.
- Kui Piibel ja palve on tähtsaimad, aga tekib olukord,
kus ollakse nii löödud või väsinud, et ei jaksata palvetada
ega Piiblit lugeda, rääkimata kellelegi usust rääkimisest.
Nagu keegi ütles: "Ma polnud põhjas, vaid vaatasin põhja altpoolt."
Mis võiks siis aidata?
- Olen ise 1980. aastail sellises olukorras olnud.
Märkasin, et pidin endale kaks aastat igal hommikul ja õhtul
evangeeliumi kuulutama. Siis tulin sellest välja.
Lugesin läbi kõik raamatud armust.
Hakkasin tasapisi mõistma, mis see arm on.
Leidsin end armastatuna nähtamatus süles,
just nii valutavana, pettununa, läbikukkunu ja masendununa kui olin.
- Armastatuna nähtamatus süles - kas see ongi arm?
- Jah. See on hingamine.
- Kohe tuleb kuskilt hääl, mis ütleb,
et kui liialt armu rõhutada, siis ...
Kas armuga on võimalik liialdada?
Mida ütleksid sellisele käsumeelsele häälele?
- Kui me armu ei kuulutaks, ei saaks seda ka valesti kasutada,
me pole seda üldse veel kuulutanud.
- Armu on kohutavalt vähe.
- Pauluse jaoks pole arm vaid pattude andekssaamine
ja hingamisse pääsemine.
Ta kirjeldab armu kirjas Korintlastele:
"Aga Jumala armust olen ma see, kes olen,
ja tema arm minu vastu ei ole läinud tühja,
vaid ma olen neist kõigist palju rohkem vaeva näinud.
Aga seda ei ole teinud mina, vaid Jumala arm, mis on minuga."
Arm annab nii hingamist kui nõuab vaeva.
See on mõlemat.
- Arm on energia, millest kristlane elab.
- Jah.
See tähendab nii tõelisse hingamisse pääsemist,
nii et iga sinu rakk hingab;
ja kuna oled hingamises, ei saa sa midagi tegemata olla.
- Meie aeg on kohe otsas.
Kas kõik peaksid selle oma kristlikusse töösse sobitama?
Kui vaatame oma tööd, ei näe me terviklikku tõde.
Üksnes Jumal näeb täit tõde, meie näeme vaid,
et pole midagi erilist tehtud.
- Jeesusega võrreldes ongi meie töö tühine.
Ometi võime anda oma parima.
- Ja sellessegi peaks sobitama armu.
- Paulus ütles, et nägi palju vaeva meile antud lootuse nimel.
Mul on lootus, et olen ühel päeval Kristusega kirkuses.
Seepärast teen kõik, et ülejäänud maailm kaasa tuleks.
- Räägime järgmises saates tulevikuplaanidest.
Ütle veel lõpetuseks,
kuidas vaatad pärast 46 aastat tulevikku?
- Edasi ja üles!, lihtsalt öelduna.
Jumala armu ja eestpalvetajate abiga.
- Aitäh saates osalemast!
Olgu sinu tulevased aastad senisest veelgi õnnistatumad!
- Nii see saabki olema.
- Aitäh, head vaatajad!
Armust oleme patud andeks saanud, armust on kogu meie elu
ja kogu Jumala kuningriigi töö. See on imeline hingamine.
Igasugune üritamine on sellest kaugel.
Õnnistagu Jumal sind käesoleval nädalal selles armus!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri