PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Minu tänane külaline on teoloogiadoktor Eero Junkkala.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Räägime sinuga väga aktuaalsel teemal -
kirik teeb iga nelja aasta tagant oma tegevusest ülevaate
teaduslike meetodite abil.
Viimane uurimus on paljude meelest ärevusttekitav ja isegi šokeeriv.
Helsingi Ülikooli dogmaatikaprofessor Miikka Ruokanen
tsiteerib ajalehes Helsingin Sanomat seda värskeimat statistikat.
"Üha harvemad usuvad kristluse põhiväiteid.
21% eitab Jumala olemasolu;
nende arv on 4 aastaga kahekordistunud.
Praegu väidab vaid 15% alla 30-aastastest,
et usuvad kristluse Jumalat."
Iga kümnes alla 30-aastane usub kristluse Jumalat Soomes,
kus üle 90% inimestest läbivad nooruses leerikooli.
See on väga huvitav.
Need arvud on karmid.
Kirikukogus arutati seda teemat kaks päeva.
Kuidas sina olukorda analüüsiksid? Kas kirik on kriisis või mitte?
- Nende mõõdupuude järgi on kindlasti kriis.
Kristlik väärtuspõhi laguneb ja see, mis varem oli selge -
inimesed tundsid kristluse ja Piibli õpetusi -,
on tänapäeval üha harvem ning see tekitab muret.
Samas olen selliste arvude ees püüdnud asjale teisiti vaadata.
Kristlus ei sure kuhugi, vaid vahetab vahel kohta.
Jumal tegutseb maailmas edasi ja edeneb kiiresti.
Me ei tea, kuidas Soomes läheb; arvud langevad teravalt
ja võib-olla see jätkub.
See võib olla meie inimlik ja kurb reaalsus.
Vahel tundub, et aktiivsed kristlased lasevad neil arvudel end pimestada
ja mõtlevad: Jeesus tuleb pea ja varsti pole maa peal enam usku;
läheme põhja ja käib meeletu viimane lahing.
Kuid ei või iial teada.
16. sajandil arvas Luther,
et maailma seis ei saa enam hullemaks minna
ning 19. sajandil toimusid maailma suurimad ärkamised.
Täna kasvab kirik kiiremini kui kunagi varem.
Mis siis, kui järgmisel aastal tuleb ennustatud ärkamine.
Või isegi kui ei tule, saab Jumal maailmas ikka imesid teha.
Peaksime mõtteis ka sellesse suunda vaatama,
mitte jääma selle juurde, et kõik läheb üha hullemaks.
Sel juhul anname alla ja mõtleme,
et järgmisel aastal väheneb kirikutegevus veelgi
ja ülejärgmisel aastal ei tule kirikusse enam kedagi.
Mis siis kui tuleb?
Tuleb palvetada ja tegutseda
ja viia evangeeliumit rõõmsal meelel edasi.
- Ühe reaktsioonina kriisile, kus mõned on selgelt teatanud,
et ei usu enam usutunnistuse väiteid ning kristluse keskseid õpetusi,
väidetakse, et see polevatki enam vajalik.
Väidetakse, et usk pole uskumine teatud väitelausetesse,
ning meie usu tugevus olevat ebaoluline.
Tähtsaim, mis siit sõelale jääb, on see, et polegi mingit usku vaja.
Kuidas sa sellele reageeriksid?
- See on veider väide.
Sellega tahetakse vist teada anda, et elav kristlus
ja ärkamisliikumiste tegevus on tõstnud lati liiga kõrgele
ja kui inimesed kogevad, et nad selleni ei küüni,
loobuvad nad sellest lõplikult. Ehk nad mõtlevad nii.
Minu meelest on see veider järeldus,
et peaksime alandama lati kuskile, kus usul puudub igasugune sisu.
Usul peab ju mingi sisu olema.
Ei saa olla usku, kus poleks väiteid, mida uskuda.
Oleme alati uskunud Kristusesse, kes suri meie pattude eest,
kes tõusis surnuist üles ja tuleb tagasi.
Kui võtta ära Apostelliku usutunnistuse põhiväited,
ei jää midagi järgi. Mis usk see selline on?
Sellele järgneks vaid umbpaganlus.
Selles suunas me küll ei peaks liikuma.
Püüdes neist väitjatest aru saada, võiksin mõelda,
et peaksime hoiduma usulati tõstmist sellisesse kohta,
kus inimesed arvavad,
et peavad usklik olemiseks midagi saavutama.
Peaksime kuulutama Jumala armu nii madalaks,
et need, kes oma sobivuses kahtlevad, võiksid samuti uskuda.
Ehk oleme selles asjas kunagi rumalalt toiminud
ja pole osanud seda õigesti teha.
- Pead töö tõttu palju reisima.
Sul on palju kontakte tavalise Soome kirikurahvaga.
Prof Ruokaneni väitel on pooled aktiivsetest kristlastest
olnud seotud ärkamisliikumisega
ja on oluline kaasata tegevuses jätkuvalt ärkamiskristlasi.
Kui selle seltskonnaga kohtud, kas näed nende seas lootusetust?
Kuidas nemad sellistele arvudele reageerivad?
- Olin mõne aasta eest paar aastat Aafrikas,
kus jälgisime Soome kirikuelu meedia vahendusel.
Tundus, et Soomes on usk täiesti kadunud.
Ärkamisliikumisi "kolgiti" ja näis, nagu oleks jumalatus maad võtnud.
Soome naastes ja kirikuid külastades oli kõik endine.
Inimesed käisid kirikus, palvetasid üksteise eest
ja kuulutasid Sõna.
Mingil rohujuuretasandil pole vaimulikel koosolekutel
midagi muutunud.
Mingit suurt inimkadu pole märgata.
Seda on ehk märgata nende seas, kes ei käi kirikus.
Tõeline vaimuelu ja otsimine on täiesti olemas.
Vahel tundub, et isegi rohkem kui mõne aasta eest.
Tahetakse Jumala Sõna kuulata
ja päritakse Jumala vastuse järgi meie aja jaoks.
Kohtab ka passiivset meeleolu,
kuid ringkondades, kus mina liigun, seda palju näha pole.
- Mis on sinu vastus inimeste uskmatusele.
Oled kirjutanud 40 raamatut, üks viimasemaid "Miehen askelissa",
mis nagu enamik sinu raamatuist on kirjutatud tavalisele kristlasele
või mitte-kristlasele.
Sedagi raamatut võiks anda kellele tahes.
Kuidas saame aidata inimestel praktiliselt uskuda?
- Võiksin vastata jutlustaja või õpetaja vaatevinklist.
Kui mina isiklikult lähen kuskile loengut pidama või jutlustama,
tunnen, et peaksin andma piisavalt asjalikku faktilist infot
usuasjade kohta ja edastama tõest sõnumit.
Need on reaalselt sündinud tõelised asjad,
mille fakte võib kontrollida.
Kuid püüan selle inimeste argielus reaalseks muuta.
Jumal on tõde, Jeesus annab patud andeks
ning võid seda täna, siin ja nüüd kogeda.
Ühendan need kaks asja.
Sest vahel tundub mulle, et vaimsed jutlused jäävad
mingite religioossete lausete kordamise tasandile,
kus pole ei teaduslikku faktipõhja ega argipraktikat.
"Kui täna kirikust Jeesuseta lahkud, ei lähe sul hästi!"
See sõnum on reaalne just täna, siin ja praegu.
Minu arvates tuleks seda niimoodi esitleda.
- Räägime neist mõlemist.
Mainisid raudset faktipõhja.
Paljude meelest peaks kirik hakkama oma usku kaitsma.
Kui meediaväljaannetes räägitakse Jeesuse kohta igasuguseid asju,
tuleks esitleda heade ajalooliste põhjendustega fakte,
et Jeesus oli just see, mida Uus Testament räägib.
Kui tähtsaks pead apologeetikat ehk usu kaitsmist?
- See on kindlasti tähtis.
Olen viimasel ajal kohanud noori ja akadeemilise hariduse omandajaid,
kes küsivad: "Kas Jeesus oli tõesti olemas?"
Selliseid küsimusi varem ei küsitud, kuna teati et Ta oli olemas.
Meil peavad olema vastused neile küsimustele.
Peaksime vastama üsna laia ampluaaga küsimustele.
Kui on tegemist põhiküsimustega, nagu Jumala olemasolu,
mis kuulub samuti apologeetikasse, siis seda on võimatu tõestada.
Seejärel võib öelda,
et sama võimatu on tõestada ka Tema olematust.
Mis puutub sellesse, mida Piibel räägib,
siis minu eriala on piibliarheoloogia, ja on üsna lihtne võrrelda Piiblit
ja ajalootekste ning kaevata maad, kust leiame sama info.
Ajaloos on meil tugevad asitõendid.
Kuid see pole Piibli juures peamine.
Peaküsimus on aga seotud reaalse ajalooga
ning sellest lähtub sõnum, mida kuulutame.
- Seda on üsna palju.
Mitmed arvavad, et Piibel kuulub kuskile eraldiseisvasse,
religioossesse maailma.
Taaveti ja Jeesuse olemasolu ei eita isegi radikaalseimad uurijad.
Jeesuse ülestõusmiselgi on ajalooliselt üsna hea vundament.
- Jah. Kuigi see on Jumala ime
ja imesid pole võimalik laboratooriumis teaduslikult korrata.
Kuid ülestõusmist on palju kergem tõeks kui valeks tõestada,
kuna juhtus mitmeid asju.
Jüngrite elud poleks nii drastiliselt muutunud;
keegi ei leidnud hauast surnukeha, ja paljud teised faktid
ei anna alust mitte uskuda.
Usk Jeesusesse sünnib siiski vaid kuulutatud Jumala Sõnast,
mitte veenmise tagajärjel. Inimene ei tule tavaliselt usule,
kaaludes erinevaid religioosseid alternatiive:
OK, võtan selle, see on kõige asjalikum.
Inimene lihtsalt avab oma südame Jumalale ja usub Temasse.
Selle juurde käib ka see, et tuleb uskuda millessegi.
Usul on objekt.
- Räägime ka sellest südame poolest, mida mainisid.
Vastuses prof Ruokase artiklile kirjutab pastor Jaakko Heinimäki:
"Isiklikku usuveendumust rõhutav pietism
on püüdnud rikkuda Soome kristlust, tõstes kristlase lati liiga kõrgele."
Kus see latt tegelikult asub? Kui kõrgel või kui madalal?
Mida tähendab, et pääsemiseks tuleb inimesel uskuda isiklikult?
- Heinimäki mõtleb ilmselt, et kui nõuame kelleltki
usu kasuks otsustamist ja tal pole seda,
võib viimane kogeda, et ei ulatu selle latini.
Nõudmise raskuse tõttu eemaldutakse sellest täiesti.
Meid on selle eest varemgi õigustatult kritiseeritud.
Arvan, et me, pietistid, tavaliselt nii ei ütle, vaid pigem:
Jumala arm tuleb nii madalale, et me ei suuda sinnagi pääseda.
Andeks saadakse ka kõige kohutavamad patud.
Isegi selle jaoks, kes on Jumalast tõeliselt kaugele jooksnud,
on Jumala armu uks täiesti avatud. Siin pole mingit latti.
Kuid meie paindumatuse tõttu võidakse seda latti nii tõsta,
et jääb selline mulje.
Peame jutlustajatena meeles pidama, et latte ei tõsteta.
Olen öelnud, et latti polegi olemas, või see on nii kõrgel,
et Jeesus oli ainus, kes selle ületas ja teised ei peagi seda tegema.
Kõrgushüppeterminoloogia järgi tuleb vaid hoogu võtta
ja langeda matile. Kõrgemale polegi vaja jõuda,
sest Jumala arm on juba vastas.
- Uus Testament mainib usku korduvalt.
Öeldakse isegi, et ilma usuta on võimatu Jumalale meelepärane olla.
Mis on usk?
- Üks kesksemaid küsimusi.
Usk on südame avamine Jeesusele.
Usul peab olema mingi teadmistepõhine sisu,
kes on Jeesus Kristus.
Usk tuleb isiklikult vastu võtta ja see on seotud usaldusega,
kuid see pole sooritus ega ärateenimine.
Me ei pea seda enda seest leidma ja end kuhugi pärale punnitama.
Peame vaid ütlema Jeesusele: Siin ma olen, võta mind.
See ongi usk.
Väikseimgi usupiisake on õige usk.
Usul pole mingeid mahtusid;
sul ei saa olla rohkem või vähem päästvat usku.
Sul kas on seda või mitte, ja kui on, siis usud,
et kõik su patud on andeks antud ja Jeesus suri sinu eest.
Asja tuum ongi selles ning see on nii lihtne.
Selleks pole vaja teoloogiakraadi ega tingimata isegi leerikooli.
Peaasi, et usud Jeesusesse kui oma pattude andeksandjasse.
Seda on niimoodi tore kuulutada.
Selle võib vastu võtta sellinegi, kes tuleb metsast
ja pole kunagi Piiblist kuulnud. Ole lahke!
- Kuidas on võimalik seda usku saada?
- Seda peab kuskilt otsima.
See antakse annina Jumala Sõna kuulutamises,
vähemalt see peaks nii olema.
Seda on võimalik Piiblist lugeda.
Seda võib leida isegi metsas jalutades,
kuid see tuleb siiski Jumala Sõnast. Sõna sünnitab usu.
Sa ei saa seda ise otsustades välja mõelda.
Kui oled kuulnud või kuuled, et sulle kuulutatakse Kristust,
võid selle vastu võtta.
Kui keegi kuulab seda saadet:
Ava oma süda Jeesusele ja usu, et Jeesus on su Päästja.
Usk polegi midagi muud. Tee seda ja oledki usus.
- Kas igaüks võib tulla?
Kas on inimesi, kes on nii halvad,
või on keegi teinud midagi nii jultunut,
või on kellelgi nii suur probleem, et ta ei saa usklikuks saada?
- Röövel ristil sai päästetud ja pääses taevasse.
Selle alusel saavad kõik "röövlid" siiamaani oma patud andeks.
- Oleme nüüd ilmselt tõestanud, et mingit latti pole,
pole mingeid takistusi ja igaüks võib tulla.
Sind tuntakse ka piibliõpetajana. Sul on 40 raamatut,
suur hulk õpetuskassette, ringreise Soomes ja välismaal.
Kui tähtis on piibliõpetus kiriku praeguses olukorras?
- See on väga tähtis,
kasvõi kristliku väärtusvundamendi ehitamiseks.
See ähvardab laguneda.
Paljud käivad leeris, kuid mingil põhjusel
kaotatakse sealt saadav kapital üsna kiiresti.
Püüan õpetades mõelda, et räägin tänavalt tulnud inimestele,
kes suurt midagi ei tea.
Teen küll tihti vea ja ütlen: Nagu te kõik seda piiblilugu teate ...
Alati on keegi, kes ei tea midagi ja tunneb end kõrvalseisjana.
Püüan siiski õpetada nii,
et kogu Piibli sõnum on meie elu aluseks.
Peame õpetama Kümmet käsku.
Piiblis on nii Jumala käsud kui evangeelium.
Usu tuum on evangeeliumi uskumises ega nõua mingeid käske ega teadmisi.
Peame aga õpetama tervet paketti, kuna see on meie elu alus,
ja kogu Lääne tsivillisatsiooni alus.
Kogu Euroopa kultuur
rajaneb piibelliku ja judaistliku maailmavaate alusel.
Kui kaob see, kaob tohutult muidki fakte.
Seepärast peab piibliõpetus kogu seda arsenali esitlema.
- Seda mõistab teistest paremini ilmselt ka tavaline kirikurahvas,
sest piibliõpetajad, nagu sinagi, saavad nii palju kutseid,
et kõiki ei suudeta isegi vastu võtta.
Sul on kalender juba 2014. aastani täis.
See lähtub ju vajadusest.
Muidu ju ei kutsutaks Piiblit õpetama.
Tihti kutsuvad Piiblit õpetama just tavakristlased.
- Eelmisel nädalavahetusel olin ühes kohas,
kus aktiivsed koguduse liikmed korraldasid kogu ürituse,
palusid kirikuõpetajal selle avada. Kogudus tegi kõik ise.
Minu meelest on see julgustav.
See ei näita mingit hukkumist, pigem vastupidi.
Võimalusi on piisavalt palju ja jutlustajaid peaks rohkemgi olema.
- Prof Ruokanen rääkis ärkamiskristlastest,
kes moodustavad poole aktiivsetest kristlastest.
Kas neile on piisavalt ruumi antud?
Kas nn ilmiklust hinnatakse piisavalt?
- Minu meelest on see olnud juba kaua Soome kiriku puudujääk,
et kirikuõpetajad ei oska ilmikutele ruumi teha
ja ilmikud ei oska alati seda vastu võtta või paluda.
Kirik on olnud kohutavalt töötegijate-keskne,
võrreldes teiste maailma kirikutega.
Töötegijad on pigem vedajad, või nn treenerid või teejuhid.
Loodetavasti ajab kiriku majanduskriis meid
selles küsimuses tervemasse suhtesse. Inimesi on tõesti vaja.
On piinlik, et ilmikutele ei anta vaimset vastutust.
Neil on potensiaali kui palju! Sama palju kui kirikuõpetajatel.
Nad võiksid isegi jutlustada ja õpetada,
mitte üksnes jagada Lauluraamatuid.
Õnneks seda siiski on ja see on kogudustes jälle tõusuteel.
Vajadus sunnib peale.
Loodetavasti kirikuõpetajad mõistavad seda tohutut jõudu
isiklikult Jeesusesse uskuvates inimestes,
kes tahavad asju teada ja seda õpetada.
- Kas see pole mitte ka võti evangeliseerimiseks,
kuna väidetakse, et kõik peavad hakkama evangeeliumi kuulutama.
Kirikuõpetajad ei suuda ju üksi kõigile sõnumit jagada.
Neil on oma töö ja nad teevad seda.
Kõik kristlased peaksid rääkima oma naabrite, sugulaste, sõprade
ja töökaaslastega.
- Olin mõne aasta eest Nepaalis, kus kirik kasvab plahvatuslikult.
Küsisin nende ärkamise saladust ja sain vastuseks,
et iga kristlane on evangelist.
Nii see peakski olema.
Meilgi võiks julgustada sellist mõtlemist.
- Meil on taas aeg otsakorral.
Misjonitöö on samuti oluline teema. Kui meil siin liiguvad asjad tagurpidi
kas peaksime misjonitööd lisama või vähendama?
- Peaksime selles väga aktiivsed olema.
Vajadus maailmas on hetkel veel nii suur,
et oleme ikka veel privilegeeritud;
võrreldes vaeste kirikutega oleme ikka veel rikkad.
Meil oleks nii vaimselt kui majanduslikult palju anda,
kuid samas ka palju õppida.
Misjonitöö on paljuski interaktiivne:
meie käime seal ja sealt tullakse meie juurde.
Läheme õpetama, kuid õpime ka ise uusi asju.
Misjonitöö kaotanud kirik on kaotanud oma identeedi.
Sellesse panustamine on äärmiselt oluline.
See on otsekui Jumala kuningriigi nn närvisüsteem.
Meil on globaalne maailm ja peame sinna minema.
Seal on ikka veel suurem vajadus, kuigi paljud kirikud on täis
ja nad võiksid õpetada meile, kuidas seda teha.
- Millisena näed tulevikku, Eero Junkkala?
- Evangeeliumi järele on nõudlust ja kirikud võivad veel kasvada.
Teeme julgelt tööd ega põrnitse neid kahanevaid arve.
- Aitäh saatesse tulemast!
Evangeeliumil on nõudlust ja teeme julgelt tööd.
See oli eelolevaks nädalaks hea õhutus.
Õnnistust sinu ellu!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri