PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime Jaapanist,
sest mul on külas kaks kauaaegset Jaapani misjoniäri -
Jorma ja Lea Pihkala.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Teie misjonitöö Jaapanis on kestnud 40 aastat.
Soomes meenub Jaapanile mõeldes esimesena ehk tsunami ja maavärin,
kuid sealne elu on palju enamat.
Kui kunagi Jaapanisse läksite, mis teid kõige enam üllatas?
Teil oli lahkudes 3 väikest last. Millisena sealset tegelikkust nägid?
Mis sind kõige enam üllatas?
- Mingeid suuri üllatusi polnudki. Võib-olla ma ei mõistnud neid
või olen hea kohaneja.
Ma ei kogenud ühtki suurt üllatust.
- Kas sealses elus on samad mured ja küsimused kui siingi?
- Jah. Kui kohaned seal, kuhu Jumal sind saadab,
ei teki mingeid küsimusi ega imestamist.
- Üllatused ilmnesid tagantjärgi.
Kui püüdsime inimestega suhelda,
siis ühel päeval kadus inimene, kellega meil olid head suhted.
Mõistsin alles 7-8 aastat hiljem, miks.
- Miks siis?
- Sellepärast, et olime teda kultuuriliselt valesti kohelnud.
Aga me ei saanud sellest aru, kuna me ei mõistnud kultuuri
ja sealset mõtlemist.
Selliseid üllatusi võib seal omajagu kohata.
- Sihtkohariigi kultuuri tuleb austada.
Jaapanis on üheks suuremaks väljakutseks keel.
Kui kaua keele õppimine aega võttis?
- Kumb seda nüüd ütleb?
Ma ei ole õppija tüüp nagu mu mees.
Kõnekeele õpib üsna kiiresti ära ja saab sellega suhelda.
Suhtlemises mängib keel vaid 20-30-protsendilist rolli.
Zhestid, olemus ja muu selline on veel tähtsamad.
Jaapanlane loeb inimest näost ja ilmetest.
See on sealses suhtlemises äärmiselt tähtis.
- Aga kui kaua peab keelt õppima, et saaks käia poes ja autohoolduses?
Mõne Euroopa keele omandab algtasemel mõne kuuga,
kuidas on jaapani keelega?
- Seal käiakse keeltekoolis 2 aastat.
Selle ajaga saab selgeks ca 1000 hieroglüüfi.
Neil on 2500-10 000 erinevat tähendust.
See on üsna suur väljakutse, kuid mitte võimatu.
See on äärmiselt huvitav.
Üks seal 51 aastat elanud misjonär ütles,
et esimesed 30 aastat olid veidi raskemad,
kuid hiljem läks juba sujuvalt. Pidasin teda siis naljameheks.
Kui seal ise 30 aastat olin ära elanud, märkasin,
et saan isegi kohalikust huumorist aru.
Huumorit on kõigis keeltes kõige raskem mõista.
Nii palju aega lähebki.
- Keel on väga oluline evangeeliumikuulutamisel,
et inimesed kuuleksid seda omas keeles.
Jaapanis on hea piiblitõlge ja palju kristlikku kirjandust.
Mida peate Jaapani evangeliseerimise suurimaks väljakutseks?
- See on raske küsimus.
Seal on olnud kolmel korral väiksemaid ärkamisi.
Iga Jaapani pastor ja misjonär mõtleb, miks meil täna ärkamist pole,
kui Koreas ja Hiinas tuleb tohutult inimesi usule?
Suurim väljakutse on asuda iseendale suremise teele.
Kui viljatera ei sure, ei kanna ta vilja.
Evangeeliumi levikuks Jaapanis on vaja väga palju alandlikkust.
Keele aspektist vaadates ütlesid meie keeltekooli õpetajad,
et hea keeleoskus polegi nii tähtis; peaasi on jaapanlasi armastada
ja küllap nad siis ka mõistavad.
Selles ongi peamine väljakutse.
Meie patune lihaloomus osutas armastamisele palju vastupanu
nii lähedaste kui teistegi puhul. Need ongi peamised väljakutsed.
- Ütlesid, et suhtlemises on keelel vaid 20%-line tähtsus.
Kas seal nii kaua tööd tehes tekkis hetki,
kui tahtsite loobuda ja tagasi Soome tulla?
- Ei. Võin ju selleski asjas "rumal" olla,
aga kutsumine kandis kõigest läbi,
isegi kui üks meie poegadest oli raskelt haige ja suremas.
Hooldasin teda 3 kuud ja ootasin ise seitsmendat last.
Jorma hoolitses sel ajal koguduse ja teiste laste eest.
Mina olin tol ajal ööd-päevad haiglas.
Isegi sel ajal polnud tunnet, et tahaks lahkuda.
Jumala raske käsi tundus turvaline.
Võitlemist küll oli, aga ei tekkinud tahtmist kõike nurka visata.
- Kust sa noil hetkedel jõu said?
- Ma ei oska öelda. Jumal hoolitseb.
Isegi siis, kui poega hooldades haiglaaknast välja vaatasin
ja arst ei andnud palju lootust,
kui samal ajal tapeti Afganistanis meie head sõbrad Barensenid,
siiski mõtlesin, et Jumal võib seda endale lubada,
isegi surmata. Mul polnud millegi üle muretseda.
Taamalolevaile mägedele oli sadanud lumi.
Vaatasin seda ja tundsin end lambana oma pügaja ees.
Ma ei tundnud ka siis, et peaksime kuhugi ära minema.
- Kohtasin samas haiglas esimest korda seda inimest.
Viis aastat, mil teda tundsin, tähendasid mulle väga palju.
Mul oli kunagi südamereuma ja olin samuti aastajagu suremas.
Kuigi Jeesuse ülestõusmine ja pattude andeksandmine
olid minu jaoks reaalsed, säilis minus psühholoogiline hirm:
kuidas surmaga hakkama saan?
Sel ajal palus tema vennanaine meie piibligrupis,
et läheksin teda haiglasse vaatama.
Tal oli olnud vähioperatsioon ja arstid andsid vaid ühe aasta.
Ta polnud iial evangeeliumi kuulnud ja mul paluti temaga rääkida.
Läksin palve peale kohale.
Leidsin ta puhkeruumist ja esitlesin end.
Ta ütles mulle: "Kuule, ma kohtasin Jeesust."
Mõtlesin, et mina ju pidin temale sellest rääkima.
Ta rääkis, et tema 5-aastane tütar oli käinud kristlikus lasteaias.
Ta polnud ise kunagi kirikus käinud ega Piiblit lugenud.
Ta oli käinud aga tihti lapse lasteaias,
kus tema tütrel oli kord jõulunäidendis ingli roll.
Ta pidi pähe õppima ingli sõnad: Ärge kartke! ...
See on üsna pikk tekst.
Ta aitas tütrel seda pähe õppida.
Poole aasta pärast haigestus ta vähki.
Vähioperatsioonile eelneval õhtul teadis ta vaid seda kirjakohta -
Ärge kartke!
Need sõnad meenusid talle tohutu jõuga
ja tõid südamesse kirjeldamatu rahu.
Kui teda haiglas nägin, sain kohe prohveteeringu:
See inimene ei sure aastaga.
Ta sai viis eluaastat juurde.
Rääkisin talle Piiblist ja tal oli suur soov õppida.
Jõuludeks oli ta ristitud.
Ta kolis mehe töö tõttu Tokyosse.
Kui ta meil vahel külas käis, rääkisime Taevast.
Ta teadis, et tema haigus võib tagasi tulla.
Uurisime Piiblist koos Taevase õndsuse teemat.
Neljandal aastal tuli vähk tagasi ja tehti uus operatsioon.
Siis käisime teda Tokyos, 700 km taga külastamas.
Tal oli suur rahu.
Poole aasta pärast helises telefon: talle anti kaks nädalat elada.
Tal oli ikka suur rahu südames.
Mõne aja pärast helistati uuesti ja öeldi, et ta oli usu kaotanud.
Tormasin Tokyosse teda vaatama.
Tema viimastel hetkedel kiusasid teda vanad kibestumised.
Palvetasime koos.
Pärast minu lahkumist kaotas ta teadvuse,
süda seiskus, kuid saadi massaazhiga taas tööle.
30 päeva pärast tuli ta teadvusele, tõusis üles ja laulis ülistuslaulu.
- See käis umbes nii ...
- Ta laulis nii kõvasti, et kogu osakond kuulis.
- Ja kõik jooksid kohale.
- Ta oli laulnud seda juba teadvusetuna olles.
Jumal oli näidanud talle Taevast ja ta sai oma rahu tagasi.
Ta sai veel pool aastat elada.
Tema mees ja tütar ristiti tema haiglapalatis
kaks nädalat enne tema surma.
Olime tal just siis külas.
Ta ei suutnud enam rääkida, kuid palgeil särasid tänupisarad.
Mis siis juhtus minuga nende viie aasta jooksul?
Leidsin, et kui surm on selline, olen minagi valmis surema.
- Kristus on surma võitnud.
Kas see sõnum omab jaapanlaste jaoks erilist tähendust?
Budism sellist lootust igaviku ees ei anna.
- Budismi surmapilt on väga sünge.
Rahvabudism on šintoismi ja budismi segu.
Põhimõtteliselt peab pärast surma 30 aastat kannatama,
et vabaneda halvast karmast.
Budismis on inimestel süütunne, mis peidetakse karmasse.
Šintoismi järgi inimestel pattu pole ja surma teema on problemaatiline.
Sõnum sellest, et Jeesus on võitnud surma ja üles tõusnud,
meelitab jaapanlased evangeeliumi äärde.
- Kirjutasid käsiraamatu Apostlite tegude kohta.
Kristlus saab alguse ja hakkab levima Apostlite tegudes.
Esimest korda tulevad inimesed usule, tekivad kogudused.
Kui mõtlete oma 40 aastat kestnud tööle Jaapanis,
kas arvate, et Apostlite teod jätkuvad siiamaani?
- Jah. Apostlite tegudes on näha kõik misjonitööks
ja jumalariigi tööks vajalikud põhimõtted.
Seal näeb ka vastasjõude - tagakius, eksiõpetused, šamanism -,
seda kõike kohtab ka Jaapanis.
Selles kõiges võidab Püha Vaimu väes kuulutatud evangeelium.
See võitis Apostlite tegudes
ja suudab endiselt päästa jaapanlasi ka tänapäeval.
Kuigi töö Jaapanis on väga raske, tuleb inimesi siiski usule.
Jumal päästab.
- Olete nüüd veidi aega Soomes olnud
ja Jorma läheb peagi tagasi.
Mida tahaksid öelda, Lea, Soome kristlastele,
tundes hästi Jaapani olukorda ja olles näinud Soome kristlust?
- Mõtlesin vaatajaile öelda, et Jaapanis on vaid 1% kristlasi
127 miljoni inimese seas. Väljakutsed on suured.
See on üks rahvas, mis tõesti vajab evangeeliumi,
evangeliste, misjonäre ja igasuguseid teisi ameteid.
Seal ei vajata tingimata abitööd, kuna Jaapan on edukas riik.
Nad vajavad Jumala Sõna õpetust, hingehoidu, palvet, evangeeliumi,
et keegi seal sõnumit levitaks.
Soomet vaadates näib mulle,
et siin on isegi raskem kuulutada kui Jaapanis.
- Kas see on seotud Kalevi Lehtise ütlemisega,
et raskem on veenda kedagi, kes on kristlusega kokku puutunud
ja sellest loobunud, kui seda, kes pole kunagi kuulnud?
- Jah. See vastab tõele.
Ma ei ole ise jaapanlane, vaid välismaalane,
ning äratan seetõttu alati mingil määral tähelepanu.
Inimesed on uudishimulikud ja tulevad pärima.
Seepärast on hea kotis traktaate ja muud kirjandust hoida.
Nendega võib vabalt rääkida.
- Keskmine jaapanlane teab, et ta ei tea.
Tal on eelarvamused erinevate usundite suhtes,
ka kristluse suhtes.
Tal võib esineda vaenulikkust Lääneriikide suhtes
või ülemäärast armastust ameerikalikkuse vastu.
Ta teab, et ta ei tea.
Kui ta oma eelarvamustest üle saab ja otsustab, et tahab teada,
tekib tal siiras soov mõista, millega on tegemist.
Soomlased arvavad end teadvat, kuigi ei tea.
Suhtumine, kus arvatakse teadvat, on halvem, kui teadmine, et ei teata.
Teadmises, et sa ei tea, peitubki õppimise saladus.
- Kas olete mures Jaapani olukorra pärast,
kuna statistika järgi on seal viimastel aastatel
rohkem kogudusi lõpetatud kui uusi rajatud?
Registrist eemaldatud koguduste arv ületas uute registreeritute oma.
Kas pärast kõiki neid aastaid toimub taandareng?
- See on seotud rahva vananemisega, mis toimub seal kiiremini kui Soomes.
Rahvastiku vananemisega kaasneb ka kristlike kirikute liikmete vananemine.
See on tõsine väljakutse.
Hetkel on kirikuliikmete arvu kasv käinud samas taktis
rahvaarvu kasvuga.
Suhtarvuliselt pole see vähenenud.
Umbes paari aasta eest hakkas Jaapani rahvaarv kahanema.
Seni see oli tõusnud. - Palju seal praegu rahvast on?
- Ligikaudu 127 miljonit.
Rahvaarvu kahanedes on kahanenud ka kristlaste arv.
Tee taevasse on kristlaste jaoks avatud.
Me ei kaota ühtki kristlast, kuna nad pääsevad taevasse.
- Kõrge elatustase ja materialism on üks tänapäeva ebajumalaid
nii Jaapanis kui Soomes. See on üks suur negatiivne aspekt.
Kord ütles minu puudega tütar, et kui Jaapanis oleks rohkem vaesust
ja raskusi, mida viimasel ajal ongi olnud,
ehk pöörduksid nad siis rohkem Elava Jumala poole. Ma ei tea.
- Kui täna Tokyosse lähed ja vaatad raamatupoe valikut,
on seal taas suur hulk religioosseid raamatuid,
muuhulgas koomiksid Jeesuse ja Buddha tegemistest Tokyos.
Religioonibuum on kasvuteel.
Põhja-Jaapani tsunami ja maavärina mõju
ning ka seal toimunud kristliku abitöö mõju
on sealset atmosfääri vorminud.
Olen Jaapani evangeliseerimise tuleviku suhtes lootusrikas.
- Nagu näitab nii teie endi elu kui kogu Jaapani olukord,
on vaja kannatlikkust.
Tuleb kannatlikult Sõna kuulutada ja mitte oodata kiireid tulemusi.
Tuleb võita inimeste usaldus, enne kui nad kuulama hakkavad.
- Jah. See on tõsi.
Seal on kaks meie tütart oma peredega,
ja kuus meie lapselast.
Meie laste pered jätkavad misjonitööd.
Hetkel töötab seal 3 noort peret, vanad lubjakad on praegu ära.
Töö käib edasi ja levitatakse Sõna.
- Misjonitööd on seni tehtud ca 2000 aastat.
Jaapanisse jõudis evangeelium esimest korda 190. aastail,
seejärel 6. sajandil ning siis 16. sajandi lõpus
ja nüüd 150 aasta eest protestantide töö kaudu,
kui lõpuks saadi Piibel.
Töö käib edasi ja küllap Jumal oma töö lõpule viib.
- Piibli saabumine oli otsustava tähtsusega.
Sest Jumala saladusi õpib tundma alles Piiblit lugedes.
- Siia võiks tuua väikse näite, kuidas Jumal inimesi kasutab.
Kord tuli meie ukse taha üks vanur, oma täiskasvanud poja ja pojapojaga.
Ta oli näinud und, et keegi linnas teab tõe sõna.
Nad olid leidnud meie aadressi. Olime ainsad välismaalased.
Jumal kasutab nii ka unesid.
Erinevate protsesside ja aegade järel
õnnestus meil see vanur oma poja ja pojapojaga ka ristida.
- Tore. Saateaeg on taas otsas.
Mida ütleksid julgustuseks, Jorma, kui keegi küsib,
kas temagi koht võiks olla misjonitöös?
Mida talle lühidalt ütleksid?
- Vaata, mida Jeesus Piiblis selle kohta ütleb:
Minge ja tehke jüngriteks kõik rahvad!
Tasub seda käsku isiklikult võtta.
Kui seda käsku tõsiselt võetakse, tehakse sellest ka järeldused.
- Tegite seda ise 40 aastat tagasi ja olete veetnud Jaapanis 40 aastat,
ning Jorma on taas teel tagasi.
Aitäh saatesse tulemast ja oma tööst rääkimast.
Õnnistust ja Jumala juhatust teile ülejäänud aastateks!
- Aitäh kutsumast!
- Aitäh ka teile, head vaatajad!
Mõte, et Jumal juhatab, on väga julgustav.
Jumal juhib meie elu. Olgem sellele avatud,
olgu see siis Soomes või maailma äärtes.
Jumal õnnistagu ja juhatagu sind!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri