PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime huvitaval teemal -
kas lapsed sünnivad uskudes Jumalasse
ja mida see tähendab.
Minu külaliseks on professor Tapio Puolimatka.
- Tere tulemast! - Aitäh. - Oled saates varemgi käinud.
Osalesid suvel huvitaval seminaril mis käsitles seda,
mida lapsed sünnipäraselt usuvad.
Räägi veidi, mis Justin Barreti juhitud seminaril selgus.
- Peamine mõte on selles, et samad intellektuaalsed võimed,
mille alusel usume, et 1+1=2,
viivad lapse normaalse arengu korral uskuma Jumalat;
et on olemas Looja, kes lõi kõik eesmärgiga.
Lastel tekib tugev mõistuslik veendumus,
et on kõiketeadev Jumal, kes kõike valitseb ja kõik lõi,
ning et kõigel on eesmärk.
See sünnib lapse mõistuse normaalse arengu korral.
- Kas laps mõtleb loomupäraselt, et kõigel on Looja?
- Täpselt. See rajaneb eri kultuurides
lastega tehtud psühholoogilistel katsetel.
Teadlased kasutavad väljendit, et lapsed on sünnipärased usklikud;
nad usuvad intuitiivselt Jumalat.
Nad oletavad intuitiivselt, et on olemas kõikenägev
ja kõiketeadev olend, kes on loonud kõik eesmärgipäraselt.
- Teadlikkus Jumala olemasolust on seega meisse sisse ehitatud?
- Täpselt. See sisemine võime areneb koos mõistuse arenguga.
Seda on katsetatud eri kultuurides ja see on universaalne.
- Kuidas erineb see kuulsa kristliku filosoofi Alvin Plantinga mõttest,
et meie teadlike võimete normaalse toimimise korral
on neil loomupärane omadus tekitada usku Jumalasse?
- Siin on üks huvitav seos.
Need psühholoogilised uuringud kinnitavad Plantinga väidet,
et usk Jumalasse on teoreetiliselt õigustatud põhiusk
samamoodi nagu usk materiaalsete asjade olemasolusse.
Samad võimed, mille abil usun sinu olemasolu, kuna näen sind,
tekitavad loomupärase usu sellesse, et kõigel on Looja,
kes on kõiketeadev ja kõikenägev.
Selle Jumala-usuga kaasneb ka teatud moraalne mõõde.
- Millest tuleneb, et mingis etapis, näiteks teismeeas,
inimesed eitavad Jumala olemasolu?
- Kognitiivse religiooniteaduse esindajana räägib Bering
oma lapsepõlve jumalakogemustest, mis innustavad teda tänini
selle teadusharuga tegelema.
Ta lõhkus lapsena ühe naabri kalli mälestuseseme
ja valetas Jumala nimel, et tema polnud seda teinud.
Tal tekkis sellest kohutav süütunne.
Ometi oli ta kasvanud täielikult sekulaarses keskkonnas.
Ta imestas, kuidas võib ta endiselt karta Jumala karistust,
isegi kui ta ei usu Jumala olemasolusse.
Ta möönab end mingil tasemel usklikuks
ning arvab, et ei pääse kunagi intuitiivsest tajust,
et on olemas Jumal, kes ta kord kohtujärje ette viib.
Vaatame selle põhjal sinu küsimust,
miks inimene jumalateadlikkust eitama hakkab.
Juba Sartre rääkis oma lapsepõlvekogemusest -
vale käitumise korral tundis ta, et Jumal jälgib teda.
Ta koges seda nii raskelt, et hakkas Jumalat pilkama.
Hiljem ta seda enam ei kogenud.
Ta möönab vanema põlve memuaarides, et tal on endiselt intuitiivselt tunne,
et ta on siin mingi eesmärgiga, kuigi ta ei mingit eesmärki ei usu.
Jumalateadlikkusega on seotud kaks seika.
Lisaks sellele, et Jumal teab ja näeb kõike, on Ta ka püha ja moraalne.
Kui teeme pattu, on meil tunne, et kõikenägev olend näeb mind
ja viib mu kohtujärje ette.
See teadmine võib patu nautimist mingil määral vähendada.
Inimene võib seetõttu hakata loomupäraselt seda taju tõrjuma.
Jesse Bering argumenteeris, et kuidas saab Jumalat huvitada
inimese seksuaalkäitumine?
Kuid samas tunneb ta intuitiivselt, et Jumal hoolib sellest.
Mõistuslikult, ateistlikust seisukohast,
ei mõista ta, kuidas see võiks Jumalale korda minna,
ometi ei pääse ta vastupidisest tundest.
- Kas see viitab kahele seigale - ühelt poolt Jumala olemasolule,
ja teiselt poolt moraalsele tajule, mida näeme Kümnes käsus?
Et kui inimene näiteks varastab, kogeb ta, et on teinud valesti.
- Täpselt. See muudab patusele inimesele raskeks
elada olukorras, kus tuntakse end pidevalt kõiketeadva olendi pilgu all
kes mõistab hukka mu valed teod. See on inimesele ahistav.
Näiteks Steven Weinberg
põhjendab oma materialistlik- naturalistlikku maailmavaadet nii:
Kui olen materialist, on algreaalsus mingi füüsikaline seaduspärasus;
füüsikaline seaduspärasus ei süüdista mind kunagi moraalselt.
Ta hülgab Stephen Hawkingi eelviimases raamatus esitatud väite,
et kui meil õnnestuks leida see füüsikaline teoreem,
leiaksime Jumala mõtte. Weinberg lükkab selle ümber.
Tema väitel materialism vabastab mind mõttest,
et on olemas Jumal, kes võiks mind jälgida ja näha.
- Nii et on motiiv ateismi uskuda? - See pole eriti tugev motiiv.
Julian Huxley möönab, et kuna nad tahtsid elada
seksuaalselt vabastatud elu,
andis see neile põhjuse Jumalat mitte uskuda.
Lugesin kuskilt kirjeldust
ühe natside hukkamise kohta,
kus juudid kaevasid endile ise hauda, kus nad maha lasti ja maeti.
Üks hauda kaevanud vana juut ütles natsi sõdureile,
et Jumal näeb, mida te teete.
Sõdurid ei kannatanud seda välja ja lasid ta kohe maha.
Inimene reageerib.
Ta võib olla rahulikult vaid siis, kui oletab, et Jumal ei näe.
Kui Jumal näeks, et nad hukkavad süütuid tsiviilelanikke,
oleks olukord väljakannatamatu.
- Piibli Roomlaste kiri, mis on kristluse üldine kirjeldus,
räägib 1. peatükis, et inimesed on Jumala olemasolust teadlikud.
Nad teavad midagi ka Tema tahte kohta,
kuid tõrjuvad selle välja.
Elu, mis ei rajane usul, on täis sellist eitamist.
- Lugesin eile Johannese evangeeliumi 9. peatükki,
kus räägitakse pimedana sündinust, kelle Jeesus tervendab.
Variserid käsivad mehel Jumalale au anda.
Teame, et see mees on patune, ütlesid nad.
Mees vastas: Ma ei tea, kas ta on patune või mitte.
Kuid tean, et ta andis mulle tagasi nägemise.
Variserid ütlesid: Teame, et Jumal ilmutas end Moosesele,
aga kust see mees pärineb, me ei tea.
Mees vastab: On imekspandav, et te ei tea, kust see mees pärineb,
kuigi ta tervendas mu nägemise. Seal mängitakse pidevalt mõttega,
et see, mida väidate end mitte teadvat,
on äsjatoimunu valguses halvasti põhjendatud.
Selle mehe jumaliku päritolu kohta anti nii võimas tõestus
ja kui te ikka veel ei tea, et ta on Jumalast,
kuidas on see teie endi loogika kohaselt võimalik?
Kui teate, et Mooses oli Jumalast, kelle imesid te pole iial näinud;
väidate selle inimese imesid nähes ometi, et ei tea, kust ta tuleb.
- Piibel kirjeldab inimese eitamise teekonda eri viisidel.
Ta ei suuda olla Jumala küsimuses enam siiralt avatud ja aus.
- Soome keeles on ilmunud Jay Budziszewsky raamat
"Me ei saa seda mitte teada". Budzizewskil on niisugune ajalugu.
Ta püüdis oma väitekirjas tõestada, et me ei tea, mis on õige ja vale.
Ta märkas, et teadmatuse väitest kinni pidamiseks,
pidi ta eemaldama üha rohkem komponente omaenda intellektist.
Meie mõistus tunnistab Jumalast.
Siin on pidepunkt kognitiivse religiooniteadusega.
Meie mõistus juhib meid loomupäraselt Jumalat uskuma,
kuid mingi emotsionaalne motiiv loobib kaikaid kodaraisse
ja me ei lähegi sinna, kuhu see meid loogiliselt juhatab.
- See uurimus tõestab Piibli väidet, et inimene teab Jumala olemasolust
ja Jumala tahtest selle fundamentaalses mõttes,
nagu Kümme käsku, mis on varasema teoloogia järgi
kirjutatud inimese südamesse, mitte üksnes savilaudadele.
Inimene teab, et varastamine on vale, abielurikkumine on vale jne.
Kuidas peaks see mõjutama seda, kuidas oma lapsi kasvatame,
käitume ja tööd teeme?
- See annab õigustuse.
Kui meil on olemas ametlik kasvatusfilosoofia,
mida nimetatakse konstruktivismiks, mille järgi peaks kasvatus toimuma
lapse tingimustel; lapse arusaamismaailma tingimustel.
Kui last ei ajupesta millegi muuga, usub ta loomupäraselt Jumalat.
Konstruktivismi järgi tuleks toetada lapse nägemustemaailma,
mitte muuta teda ajupesu abil ateistiks.
- Indoktrineerimise süüdistus ehk väide,
et teeme lastele usku õpetades ajupesu,
variseb siinkohal kokku.
- Jah. Ateistid kasutavad väidet, et inimene usub Jumalat,
kuna seda on talle põlvkondade vältel pähe taotud.
Nende leidude valguses leiavad paljud teadlased,
et kui jätaksime lapsed üksi kuskile saarele,
areneks neil välja omaenda usuline praktika.
See juhtub inimesega alati,
kuna inimese ajutegevus graviteerub selle poole loomupäraselt.
Me ei saaks isegi elada maailmas, kui me ei peaks seda mõistuspäraseks
ega arvaks, et see toimib mingite seaduspärasuste alusel.
See on meisse sisse ehitatud loomupärane mõistuslik tegevusviis,
et usume intelligentsesse Loojasse.
- Seda siiski eitatakse.
Kuid osad ateistid usuvad ning toetavad ja kinnitavad seda,
kas pole?
- Jah. Selle uurimissuuna piires möönavad ka ateistid,
et Jumalat usutakse loomupäraselt.
Beringi sarnased ateistid püüavad esitada mingi väljamõeldud loo
sellest, kuidas evolutsioon võib eksitada inimesed uskuma,
et Jumal on olemas olnud.
Siin räägitakse evolutsioonist kui mingist mõistuslikust tegijast,
mis on eksitanud ja trikitanud nii, et usume seda väärkujutlust.
See argument on problemaatiline, kuna sunnib meid ütlema,
et evolutsioon on meid eksitanud uskuma, et 1+1=2.
Sama mõistuslik mehhanism või nende tervik tekitab usu Jumalasse.
Kogu mõistuslikult toimiv ja matemaatiliselt väljendatav universum
on seletatav üksnes Jumalaga.
- Alvin Plantinga on süüdistanud kristlasi;
ta ei usu, et kristlased oleksid naturalistid.
- Meie kultuuri sündimiseks, kus võib eksisteerida agnostitsism,
väide, et me ei tea, kas Jumal on olemas,
on meie kultuuri sisse ehitatud. Meid on ajupestud seda uskuma.
- Meiegi oleme kõik algul uskunud.
- Oleme pidanud neutraalseks väidet, et meie lähtekohaks on teadmatus
Jumala olemasolu kohta ja sellest ei saa lähtuda.
Kristlasedki on selle kultuuri kasvandikud
ning näevad maailma otsekui naturalistlike prillide kaudu.
Väidetavalt saame vaid hetkiti, näiteks Piiblit lugedes, aimdusi,
mis naturalismiprillid korraks ära kaotavad.
Me ei teadvusta, kui palju selle ajastu atmosfäär
meie mõtlemist mõjutab.
Meil on raske jõuda kõige lihtsama faktini,
et ma tean Jumala olemasolu kindlamalt kui sinu olemasolu.
Kui sean kahtluse alla Jumala olemasolu,
variseb kokku ka kõik muu teadmine,
kuna variseb kokku usk mõistmisvõimesse,
kui me ei lähtu sellest, et nende Looja
on teinud nad usaldusväärseks.
Soome keelde on tõlgitud raamat "Milleks Jumalat vaja on?",
kus autor tõdeb, et usk evolutsiooniteooriasse
eeldab usku mõistuslikesse võimetesse mis Beringi väitel eksitavad meid
Jumalat uskuma.
Kui ma ei või usaldada seda usku Jumalasse,
miks võin siis uskuda evolutsiooniteooriat,
milleni olen jõudnud samade mõistuslike võimete abil?
- Kuidas soovitad koolitaja ja kasvatajana inimesel end kaitsta,
et ta ei vajuks pidevalt sellesse tõrjumisse ja eitamisse;
et ta ei tõrjuks seda teadmistepõhist ja moraalset teavet?
Kuidas saaks sellele eitamisele vastu panna?
- Paljud mõtlejad rõhutavad, et inimene peaks veetma rohkem aega
suheldes reaalsusega kui suheldes meediatega.
Meediad on reaalsuse aseaine.
Kui suhtlemine asereaalsusega on meie esmane suhe,
võib asereaalsus luua meis illusiooni oma tõelisusest.
Asereaalsus propageerib pidevalt, et me ei tea, kas Jumal on olemas,
või et teame, et Teda ei ole.
Kui suhtleksime rohkem teiste inimeste ja loodusega
ning mõtleksime rohkem oma ajudega,
märkaksime, et me ei saa kahelda Jumalas
loobumata täielikult arukast mõistuslikust tegevusest
nagu teeb zenbudism.
Nad ei usu isikulisse Loojasse, mis viib selleni,
et mõistus eksitab neid ning algupärase reaalsuseni
püütakse jõuda vaid kogu mõtlemise lõpetamise teel.
- Kas see pole lohutav lapsevanematele,
et nad ei tööta lapse usku Jumalasse toetades tema loomupärase usu vastu.
Nad kinnitavad sellega pigem lapse enda identiteeti.
- Just. Konstruktivism, meie ametlik kasvatusideoloogia,
kohustab meid tegutsema lapse Jumala-usu tingimustes
ning seda toetama.
- See on niisiis seaduslik kehtiv kasvatusfilosoofia?
- Täpselt.
- Oled uurinud, ning Piibel ja ateistidki toetavad väidet,
et elame pidevalt eituses ja üksnes Jumala Sõna avab reaalsuse.
Peaksime kuulama Jumala Sõna, mitte asereaalsust.
Kui tugevaks sa seda uurimust pead?
- Kui vaatame Lääne mõtteviisi peamisi traditsioone,
näiteks loodusõiguse ideed, mis on avaldanud mõju juba
alates stoikutest, Platonist ja Sokratesest peale, mil mõeldi,
et inimene teab loomuomaselt, mis on õige ja vale.
See on olnud üks Lääne mõtlemise kandev teema.
Sellel põhineb kogu Lääne tsivilisatsioon.
See on lähedalt seotud sellega, et inimene on loodud Jumala näo järgi.
Seetõttu on meil usaldusväärne teave Jumala ning õige ja vale kohta;
meil on südametunnistus ja sellest tekib demokraatia alus.
Sel juhul on inimesed, kes suudavad iseseisvalt õiget ja valet hinnata
ega vajata võimu tsentraliseerimist.
Siin on omavahel seotud mitu erinevat mõttetraditsiooni,
mis toetavad seda tüüpi järeldamist.
- See tähendab, et peaksime pöörduma ära asereaalsusest
ning pöörduma Jumala ja tõe poole, ning järgima oma elus seda.
See viib niiöelda meeleparandusele.
- Jah. See viib teatud meediakriitilise suhtumiseni.
Teadvustame, et populaarkultuur on oma lööklausete varjus
äärmiselt pinnapealne ega pea vastu lähema uurimise
ega nende empiiriliste uurimuste all.
- Aitäh saates osalemast.
Oled sel teemal kirjutanud, viimati soome lehes Sanansaattaja
ja varem ajalehes Uusi Tie.
Ootame huviga, millist teavet see uurimissuund veel toodab.
Aitäh, head vaatajad!
On vapustav, et võime sattuda pikaks ajaks oma elust eitusse,
kus tõrjume välja tõe Jumala kohta.
Ravimiks selle vastu on avada end Jumala Sõnale,
mis avab meile reaalsuse sellisena nagu see on.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri