PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime viimasel ajal aktuaalsest teemast -
kas konservatiivsed, Piiblit uskuvad kristlased on süüdi rassismis?
Minu külaliseks on Soili Haverinen.
- Oled teadlane ja teoloog. Tere tulemast! - Aitäh.
- Ei ole väga tavaline, et konservatiivne kristlane
hakkab feminismi uurima. Mis sind selleks ajendas?
- Paljud erinevad asjad. Usun, et mind juhiti selle juurde.
See polnud mingi nooruskirg, vaid olen selle teemani jõudnud
ning pean seda praeguses ajas väga oluliseks.
Feminismi ja kristluse kokkupõrgetest lähtuvad mitmed vastuolud,
mida võib hetkel näha nii ühiskonnas kui ka kirikus.
- See on kindlasti tõsi.
Minu esimene küsimus puudutab sellega seotud karmi süüdistust.
Mitmetes aruteludes, telesaateis ja ajalehtedes süüdistatakse
konservatiivset kristlast, kes tahab rajada oma arusaama
perest, naisest ja mehest Piiblile, ja selles kirjeldatud loomiskorrale,
rassismis.
Kuidas vastad sellele? Kas sina oled rassist?
- Ei ole. Laiemalt võiks öelda, et need küsimused
lähtuvad sellest, et meie ühiskonnas käib üks käärimisprotsess,
kus kaheldakse inimväärikuse alustes ning ollakse hämmingus.
Kristlike väärtuste vundament on meie ühiskonnas lagunemas,
või seda lammutatakse ja sellest eemaldutakse.
Nii satub inimväärikuse mõiste kõikuvale pinnale
ja nii tekivad ka küsimused.
Pole ühesugust võimalust mõista inimeste erinevusi
ja samas ühesugust väärtust, kuna puudub ideoloogiline põhi.
Need süüdistused johtuvad sellest, et nende esitaja enda ideoloogia
on inimväärikuse vundamendiks liiga nõrk.
Sel pole piisavalt tuge inimese tõelisele väärtusele
ning seetõttu hakkab alus inimeste erinevusest rääkides
kohe kõikuma ja peetakse ähvardavaks näiteks kristlikku käsitlust,
mis kirjeldab meest ja naist täiesti erinevaina,
kuid Jumala näo järele looduina samas ühtmoodi väärtuslikena.
- Kas võiksid veidi selgitada, miks on nii ähvardav väita,
et mees ja naine on erinevad ning täiendavad teineteist?
Miks peavad kõik olema täpselt ühesugused
nagu tagaks see inimväärikuse?
- Sellel on mitmeid põhjuseid. Üks on poliitiline nägemus.
Feminismidel on palju juuri marksismis
ning selle ühiskonna- ja inimkäsitluses.
Kui inimkäsitlusele püütakse leida võrdõiguslikkuse vundamenti,
mis poleks üleloomulik ega asuks inimesest väljaspool,
tuleb need leida inimesest või sellest,
et inimesed kuulutatakse ühesugusteks.
Eelkõige on siin tegemist võimuga.
Inimestel peab olema ühesugune võim, et neil oleks ühesugune väärtus.
Inimväärikuse annab ühiskond, kuna ei arvestata ühegi
inimese või ühiskonnavälise tahu, nagu Jumalaga, kes selle annaks.
Loodetavasti see selgitas veidi asja.
- Inimväärikusest ja -õigustest räägitakse tohutult palju.
Võtame näiteks tavalise ateismi, mille väitel kõik sünnib juhuslikult,
kõik lõpeb surmaga; selle vahel elatakse mõni minut,
mõni kuu, mõni aasta, kõige rohkem mõnikümmend aastat.
Kui kõik algab juhuslikkusest ja suubub tühjusse,
kust saadakse siia mingi inimväärikus?
- Siin tõesti nagu polekski sellele mingit alust.
Sõltuvalt ateismist peetakse inimväärikusküsimusi
alati suhteliseks.
Inimesed annavad inimväärikuse koos, tõelist inimväärikust pole olemas.
Mõnede ateistlike filosoofide väitel polegi inimelul mingit väärtust.
Kuid ometi on parem elada nii nagu inimesel oleks mingi väärtus,
seega peaksime andma üksteisele mingi väärtuse.
- Kas me ei sõltu sel juhul sellest, et inimesed,
kes mulle selle väärtuse annavad, võivad selle ka ära võtta?
- Jah. Selliste ideoloogiate ja filosoofiate tulemuseks ongi,
et osa inimesi jäetakse sellest inimsusest välja;
osa ei vasta sellele mõõdule või seatakse väärtusjärjekorda
vastavalt oma kasulikkusele ühiskonnale või teistele inimestele.
- Vaatleme nüüd kristlikku nägemust.
Millise inimväärikuse see annab ja mille alusel?
- Kristlik inimväärikusküsimus põhineb eelkõige sellel,
et inimene on Jumala loodud, Jumala näo järele,
mees ja naine esindavad koos Jumala kuju.
See annab juba suure väärtuse. Seda võib võrrelda kunstiteosega,
mille väärtus ei põhine kasulikkusel ja kasutatud materjalil,
vaid selle loonud kunstnikul.
Kui igaüks meist on ainulaadne, kõikvõimsa Jumala looming,
Tema enda näo järele loodud, lähtub sellest ääretu inimväärikus,
mida ükski teine inimene ei saa vaidlustada.
- See on väga oluline lause: keegi ei saa seda vaidlustada.
See pole ühegi teise inimese antud ja keegi ei saa seda ära võtta.
Kui keegi kohtleb teist tema inimväärikust alandades,
ei eksi ta üksnes inimese, vaid Jumala vastu, kas pole?
- Täpselt.
- Sinu kohal istus mõne aasta eest Pakistani inimõiguste eest võitleja
Shahbaz Bhatti, kes hiljem mõrvati.
Ta võitles hindude, moslemite ja teiste inimväärikuse eest
ning ütles, et kõigil on sama Looja.
Meid süüdistatakse inimeste jagamises rassi ja muu järgi,
kuid loomine puudutab ju kõiki.
Rassismisüüdistus kristluse alusel on täiesti alusetu, kas pole?
- Arvan samuti nii. See ei sobi kokku kristliku inimkäsitlusega.
Jeesuse tegevus on kooskõlas selle käsitlusega.
Tema suhtus kõigisse ühesuguse armastusega;
õhutas palvetama tagakikusajate eest ja armastama vaenlasi.
Inimeste käituminegi ei tohiks põhjustada seda,
et kedagi peetaks vähemväärtuslikuks, vaid kõik on väärtuslikud.
Jeesuse ohvrisurm - Ta valas oma vere igaühe eest.
Sellest kallimat kingitust pole võimalik kellegi eest anda.
Ta on andnud selle igaühe eest ning näidanud sellega meie väärtust.
- Feminismi uurides oled pidanud lugema ka ajalugu.
Kristluse käsitluse vastu sellest, et kõik on Jumala loodud
ja väärtuslikud, on eksinud ka kristlased ise.
- Kristliku kiriku ajalugu pole sugugi patuta kiriku ajalugu.
Tuleb kindlasti möönda, et on eksitud ja on valesti tehtud.
Naisi pole alati kohaselt koheldud ega ka võõramaalasi.
See aga ei muuda kristlikku alust.
Võib lihtsalt tõdeda, et alati pole selle järgi tegutsetud.
Juba 2. ja 3. sajandil hakkas kristlust mõjutama uusplatonism
ja kreeka mõtlemine, mis mõjutas ka teoloogiat
ja kiriku käitumist argielus.
Kirik muutus tagakiusatud kirikust üsna lühikese ajaga riigikirikuks,
mis samuti paljusid asju muutis.
Sellele on mõningaid seletavaid põhjuseid,
kuid kaitseks need tingimata ei kõlba.
- Kui mõelda kõigile eksimustele, meenub nende süüdistus,
kes väidavad, et konservatiivsed kristlased eksivad praegugi.
Neil on kaks peamist väidet.
Meid väidetakse eksivat, kui ütleme,
et pere peavad moodustama mees ja naine.
Miks rõhume neid, kes tahavad luua kahest mehest või kahest naisest
või kolmest isikust koosneva pere?
Miks rõhume teisi ja tahame jääda vaid üheainsa võimaluse juurde?
Kuidas sina sellele kristlasena vastad?
- Siin pole tegemist rõhumisega, vaid Jumala loomiskorraga,
mis on ka inimväärikuse aluseks.
1. Moosese raamatus on kirjas, et Jumal lõi inimese meheks ja naiseks
ning lõi nad oma näo järele
ning seadis kohe alguses abielu mehe ja naise vahele.
See on inimsust määratlev põhitõde.
Kui siin vihjatakse rassismile, siis pole loomises kuskilt näha,
et Jumal oleks loonud inimesed eri rassidesse
ja rassid omavahel erinevatesse suhetesse.
See on täiesti teine küsimus.
Siit nähtub, et kõigil on ühesugune väärtus
ja samas ka erinevus.
Inimene on kolmainu Jumala kuju.
Augustinus on rõhutanud, et inimeses on kaks erinevat,
kes on samal ajal üks - erinevus üksolemises
ja nendevaheline armastus. Kumbki ei eksisteeri ilma teiseta.
See kujutab Jumala kolmainsust - Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Igaüks neist isikutest on üheaegselt Jumala olemus,
ja siiski erinevad üksolemises.
See on väga suur vaimsete ja teoloogiliste rikkuste allikas,
kui mõistame õigesti, mida mehe-naise vaheline abielu tähendab.
- Kui kaks meest tahavad abielu, kas see on diskrimineerimine,
kui ütleme, et abielu tähendab vaid ühe mehe ja ühe naise liitu?
- See ei ole diskrimineerimine, vaid on seotud abielu määratlusega.
Abielu on ühe mehe ja ühe naise vahel sõlmitud liit.
Neilgi on õigus sõlmida abielu vastassoost isikuga.
Neid diskrimineeritaks juhul, kui öeldaks,
et seda õigust neil pole.
Abielu on määratluse poolest sugudevaheline institutsioon.
See on olnud seda algusest peale ja see on endiselt nii.
Asi nihutatakse valelikule alusele, kui abielust eemaldataks soolisus.
Ma ei ole veel kindel, kas soomlased on täiesti mõistnud,
kui suure asjaga on tegemist. See tähendaks,
et meie meheks või naiseks olemist ühiskonnas enam ei tunnustataks.
See on väga sugudevastane nägemus.
- 'Sugudevastane' on huvitav sõna. Kas küsimus on selles,
et suhtutakse eitavalt naiseks- ja meheksolemisse?
- Jah. Soolist erinevust nähakse alistava erinevusena.
Feminismi teises laines nähti sugudevahelist suhet nii,
et naisi määratleti üksnes mehe kaudu ja seetõttu alistatuina.
Praegu valitsevas kolmanda laine feminismis
alistab juba mõte sellest, et peame olema kas mehed või naised;
kaheks jagatud sugudesüsteem alistab inimesi.
Sellele võib konkreetselt vastata, et see ei alista;
see on inimsuse olemuslik osa ning see on hea ja positiivne;
sellest sünnib elu, mis hoiab alal armastust,
mis ühendab kogu inimkonna üksteisega perede kaudu jne.
- Siin on tegemist tõsise faktide ja tegelikkuse eitamisega.
Lugesin artiklit pere kohta, kus otsustati, et kui sünnib laps,
pole ta poiss ega tüdruk, vaid teda kasvatatakse neutraalselt.
Seetõttu ei tohi teda ka poisiks või tüdrukuks nimetada.
Sünnitusel aidanud ämmaemand hüüatas spontaanselt: See on poiss.
Artikli väitel vanemad pahandasid ja ämmaemand pidi andeks paluma
oma tõdemust, et tegemist oli poisiga.
See kõlab hirmuäratavalt, kui absoluutset bioloogilist
ja füsioloogilist tõsiasja, et on olemas mehed ja naised, eitatakse.
Kas siin ei teki konflikt reaalsusega?
- Jah tekib. See on feminismis väga aktuaalne teema -
mis saab siis, kui laps sünnib?
Osa feministe, näiteks kuulus ja Soomeski tunnustatud Judith Butler,
ütlevad, et bioloogiline sugupool ei tähendavat midagi,
vaid isiku määratleb ämmaemanda esmane hüüatus: See on poiss.
Kui pidevalt korratakse, et see on poiss,
ja teda koheldakse vastavalt, vormub sellest tema sugu.
Eitatakse bioloogilist sugu, mis puhul selle otsustab identiteet.
Igaüks võib otsustada, kuidas ta seda asja näeb.
See on tohutu võõrandumine bioloogilisusest.
- Ja enda isikust. - Jah.
- Lähme veidi edasi. Perest rääkides,
kuuleb tänapäeval massilisest laste halvast enesetundest.
Oled ka ise ema.
Kuidas mõjutab lapsi meheks- ja naiseksolemise eitamine,
või vastupidi, erinevuse tunnustamine ja selle üle rõõmustamine?
Kas halva enesetunde põhjus võib peituda selles arutus eitamises?
- Selle juured ulatuvad väga kaugele. Abielu institutsiooni
on meie ühiskonnas juba aastakümneid murendatud;
samuti ka vanemate-laste vahelist suhet;
need on omavahel seotud.
Arvatakse, et lapsed tuleb vanemaist võimalikult kiiresti võõrutada
ja lasta ühiskonnal nende eest hoolitseda.
Unustatud on armastus ja teisele pühendumine.
Ma ei räägi armastusest roosade südamete ja tunnete mõttes,
vaid just argises pühendumises, mis peseb musti mähkmeid,
riskib teise eest eluga ja pühendub temale.
Kui seda alust murendatakse ja kaotatakse inimlikkus
pühendumisest armastusele lapsevanemaks olemises ja abielus,
ei pea meie ühiskond vastu.
Abielu ja pere institutsioon hoiab ühiskonda koos;
ühiskond ei suuda kunagi võtta kohta, mis on emal ja isal oma laste elus
ja abikaasadel üksteise suhtes.
Ükskõik, milliseid kulla- või naftaallikaid ühiskonnal ka poleks,
ei suuda see korvata seda rikkust.
- Taas on esile tõusnud ka arutelu eutanaasia teemal.
Mähkmete mainimine meenutas, et nii elu alguses kui lõpus
peab keegi teine neid vahetama.
Tänapäeval on üha raskem leida nii raha kui mähkmevahetajaid
ning inimlikkust ja vastutamist hoolitseda vanurite eest kuni lõpuni.
Kohe kõlavad ettepanekud, et kui asi muutub liiga raskeks,
tapame nad ära.
Kas siin on seos sellega, et kui inimväärikus on teiste antud,
võivad teised selle ka ära võtta.
Ei lähtuta sellest, et igal inimesel on alates sigitamisest kuni surmani
Jumala antud absoluutne väärtus.
- Täpselt. Inimväärikuse alused on kokku varisenud.
Teiseks on inimsuse ideaal, kus rõhutatakse individuaalsust -
õnnestunud inimene on see, kes saab ise hakkama ega vaja teisi,
teenib palju raha, on tööl edukas ega nuta kunagi.
Kui see toimub samaaegselt - inimesele seatakse ideaaliks,
et ta ei tohikski kedagi vajada, ja inimväärikuselt võetakse alus,
lõpeb see sellega, et kui inimene muutub nõrgaks
ja vajab teisi, tabab teda väärtusetusetunne ja eraldatus.
Üha enam on inimesi, kes ei osale enam kogukonnas;
kellel pole näiteks peret või on sellest kuidagi välja langenud.
See on väga kurb.
- Mulle meenus üks juhtum, kus keegi jõuliselt rõhutas,
et kui olla piisavalt tugev, pole vaja siduda end elu lõpuni;
võib olla hetke kellegiga ja seejärel kellegi teisega.
Küsisin temalt: kes neist su matustele tuleb, kas kõik?
Ta ei mõistnud; ta polnud mõelnud, et nii suudab elada väga lühidalt;
alguses ja lõpus oleme väga sõltuvad.
Heaolule mõeldes oleks kasulik, kui oleksime sobivalt sõltuvad
ka selles vaheetapis, et pühendaksime end ja kogeksime,
et keegi on olemas sõltumata minu praegusest olukorrast.
- See võib vahel olla sümptomiks sellest,
et inimene on lapsena liiga vara eraldatud armastavast kogukonnast
ja saama rühmas hakkama üksikisikuna ning võitlema oma õiguste eest;
see jätkub ka hilisemas elus.
Igaüks meist on vajanud ja vajab ka edaspidi teisi inimesi.
Loodetavasti on see tulevikuski lubatud.
- Räägime korraks veel evangeeliumist.
Ütlesid, et Jeesus suri meie eest ja maksis tohutu hinna,
nagu Piibelgi ütleb.
Mida tähendab sulle isiklikult ema ja naisena Jeesuse ristisurm
ja selles peituv armastus?
- See tähendab kogu elu alust.
See näitab, kuidas Jumal mind armastab,
et tahtis seda minu heaks teha.
Minagi pole suutnud inimsuhetes ja elus järgida kõiki ideaale
ning eksin iga päev Jumala vastu, ja alati on olemas andeksand.
Elame ebatäiuslikkuse ja patu keskel ning Jumal teab seda kõike.
Jumal on teadnud igaühe puhul ette, millised me oleme
ja siiski armastab meid. Tema seob ennast meiega
ja osutab meile pühendunud armastust.
- Meie aeg on otsakorral.
On huvitav, et just evangeeliumisõnum,
mis võib selle inimväärikuse anda, ja mida tuleks viia kogu maailma,
eriti sinna, kus inimväärikust pole, on süüdistatava pingis.
Aitäh saates osalemast. Õnnistust sinu teadustöösse!
- Aitäh.
- Aitäh, head vaatajad!
Oleme kõik Jumala loodud, sõltumata rassist, keelest,
nahavärvist, rahvusest, soost ja kõigest võimalikust.
Lisaks suri meie eest Jeesus.
See on alus elu mõttele ja inimese väärtusele.
Keegi ei saa seda sult ära võtta.
Võid end peeglis vaadata kõigi oma ebaõnnestumistega
ja öelda, et siiski on kaks tõde:
Jeesus suri minu eest ja maksis minu patud
ning Jumal lõi mind selleks eluks.
Need kaks fakti ei kaota kunagi oma tähendust.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri