PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Nagu eelmiseski saates räägime täna liberaalteoloogiast -
mis see on; mida see tähendab? Ja miks on sel kristlikus kirikus
niivõrd negatiivne ja hävitav mõju?
Mul on külas dotsent ja teoloogiadoktor Juha Ahvio.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Juha töötab teadusuuringute juhina misjoniühenduses Patmos.
Kirjutasid julge raamatu "Kuhu lähed Soome Siion?",
kus uurid liberaalteoloogiat.
Määratle kõigepealt lühidalt seda terminit
ja siis räägime selle mõjust.
- Liberaalteoloogia eitab Piiblit kristluse kõrgeima autoriteedi
ja Jumala ilmutusena, mis on lähtunud väljastpoolt inimest.
Viitan ka raamatus USA professorile Gary Dorrienile,
kes kirjutas 3-osalise raamatu
"The Making of American Liberal theology",
mis on kõrgel akadeemilisel tasemel.
Ta alustab analüüsi 1805. aastast ja lõpetab 2005. aastaga,
seega ta kaasab ka postmodernistliku teoloogia,
mille ta ühendab liberaalteoloogia stsenaariumiga.
Tema väitel on liberaalteoloogia teoloogia,
mis väidab, et autoriteet peab lähtuma inimese seest.
See on kas kogemus, teadlikkus, teadvustamine, mõistus.
Teoloogia aluseks on seega inimesest lähtuv autoriteet.
Siia on sisse ehitatud mõte, et inimesel pole endavälist autoriteeti.
Sel juhul on kogu klassikaline konservatiivne protestantlik mõte
Piiblist Jumala Sõna ilmutusena ära põlatud ega saa olla autoriteet.
See on ehk liberaalteoloogia seletus pähklikoores.
- Tavaliselt seostatakse liberaal- teoloogiaga Piibli eitamist.
Räägid oma raamatus sellest, et liberaalteoloogia
on täiesti teine religioon kui klassikaline kristlus.
Sa ei ole esimene, kes seda väidab.
Mul on koopia ühest 1923. aasta Jay Griesham Macheni raamatust
"Christianity and Liberalism", kus ta loetleb,
et liberalismi ja kristluse vahet näeb jumalakäsitluses,
inimese ja Piibli käsitluses, arusaamises Kristusest,
päästest ja kirikust. See hõlmab tervet paketti.
Alustame Jumalast. Kuidas erinevad käsitlused ilmnevad?
- See algab ajaloost. Viitasin Gary Dorrieni teosele 1805,
mil algas modernistlik uusprotestantlik projekt.
USA-s on liberaalteoloogia lähtekohaks unitarism.
Euroopas on selleks ka sotsiniaanlus.
Faustus Socinus oli 16. sajandi antitrinitaarne mõtleja.
- Mida tähendab unitarism?
- Unitarism tähendab, et Jumal pole kolmainsus,
vaid mingi jagamatu üksus. Vaidleme Jumala olemuse mõiste üle.
Sotsiniaanlus eitas kolmainsuse.
Need mõtted koondati 1605. aastal Krakovi Katekismusse.
Sotsiniaanlust peetakse tänapäeva liberaalteoloogia alguseks.
See algas kolmainsuse eitamisest juba eos,
mitte pika uurimise tulemusena.
Tunti vastumeelsust ajaloolise klassikalise õpetuse suhtes Jumalast
ja lähtekohaks võeti teine arusaam Jumalast.
Jumalast räägiti, kuid käsitlus Temast oli teine.
Unitarism jätkas sotsiniaanlust, kus kolmainsust peeti dogmaatiliseks
ja ebamõistlikuks, ning sellest tuli vabaneda.
Sellele protsessile lisandusid erinevad filosoofilised suunad -
näiteks Hegeli filosoofia, mis esindab Saksa idealismi
ja on tugevalt liberaalteoloogiat mõjutanud.
Sealgi räägiti Jumalast.
Hegel näis olevat usklik, konser- vatiivne, kirikuskäiv luterlane.
Jumala käsitlus tema filosoofias aga ei põhinenud
traditsioonilisel kristlikul teismil, mille järgi Jumalal on oma reaalsus,
kus Ta on suveräänne, kõikvõimas, isikuline, maailma looja,
maailm sõltub Temast, kuid Jumal ei sõltu maailmast jne.
Seda tähendabki meie usutunnistus, et usume Kõikvõimsat Isa,
maa ja taeva loojat ning inimese loojat.
Hegeli arusaam Jumalast oli teine. See oli panenteistlik -
Jumal on kõigis. See lähenes panteismile -
kõik, mis on olemas, on Jumal, ja Jumal on kõik.
See mõtlemine on palju tuttavam ida filosoofiates ja religioonides.
- See on täiesti teine arusaam Jumalast.
Kas see puudutab ka Jumala tegutsemisviisi?
- Jah. Jumala suhe meie maailma on otsustavalt teistsugune,
kui traditsioonilise teismi, panteismi või panenteismi puhul.
Muutub Jumala ja inimese suhe; inimese olemus;
arusaam sellest, mida inimene võib teada.
Kõik muutub.
Kas selline arusaam sobib kristlusse?
Liberaalteoloogia on püüdnud kogu oma olemasolu vältel kohandada
traditsioonilisest kristlikust arusaamast erinevaid Jumala nägemusi
ja püüdnud muuta neid mingisuguseks kristluseks.
Kas see on õnnestunud või kas see saabki õnnestuda?
Kui Jumala mõiste muutub teiseks, pole sugugi radikaalne öelda,
et on tegemist teise religiooniga.
- Kristlane ei saa lubada endale naiivset või lapselikku mõtlemist,
mille järgi ta ei hooli neist asjust.
Ta peab hoolega kuulama, mida tema õpetaja arvab Jumalast.
Asi pole vaid selles, et eitatakse mingi kirjakoht Piiblis;
teiseks tahetakse muuta kogu kõikvõimas, elav, kolmainu Jumal.
Gresham Macheni väitel muutub ka inimesekäsitlus.
- Kui inimene pole Jumala loodud, Jumalast sõltuv olend,
kes on Jumala ees vastutav ja kohustatud tegutsema
Looja käskude kohaselt,
kohustatud järgima Looja eetilisi norme jne,
muutub oluliselt kõik inimesega seotu.
Traditsiooniline liberaalteoloogia ei tunnista pattulangemist,
millel on traditsioonilises kristluses võtmeroll.
Inimene loodi Kõikvõimsa Jumala plaani mööda heaks,
kuid ta langes omal vastutusel pattu, misjärel pärispatt sisenes
kogu temast lähtunud inimkonda.
Selle problemaatikaga hakkas Jumal ise tegelema
oma Poja, Jeesuse Kristuse inimeseks saamisega jne.
Traditsiooniline liberaalteoloogia ei tunne sellist antropoloogiat
ega ka sellist õpetust patust,
kuna sellist langemist pole kunagi toimunud.
Sel juhul muutub täielikult ka eetika mõiste -
mis on hea ja mis halb.
Traditsioonilises kristluses määrab Looja normid,
esiteks loodusseadused kehtivad kõigi jaoks ja kõikjal,
kultuuritaustast sõltumata.
Inimest juhivad loomupärased seadused; iseasi on,
kuidas inimese südametunnistus seda endale eri aladel teadvustab.
Jumal on kinnitanud seda loomises inimesse istutatud seadust
oma erilises ilmutuses moraaliseaduse Kümne käsuga.
Kui aga mingit loomist pole ega ka sündmusi Siinail,
kus erilise ilmutusena anti Moosesele Kümme käsku,
mida polevat väidetavalt juhtunud, muutub teiseks ka kogu eetika.
Siin pole tegemist üksikute lõikude või lausetega,
vaid kahe erineva religiooni ja kahe erineva käsitlusega inimesest.
- Võibki arvata, et kui muutub jumalakäsitlus, inimesekäsitlus,
muutub ka käsitlus Kristusest.
- Jah. Mainin seda ka oma raamatus.
20. sajandi olulisim liberaalteoloog Paul Tillich, kes alustas Saksamaal
ja jätkas karjääri USA-s, on kirjutanud palju teoloogiat
ja akadeemilist usufilosoofiat, ning väärib selle eest tunnustust.
Kuid juba tema kaasaegsed kolleegid kahtlesid, kas Tillich esindab kristlust.
Ta rõivastas oma filosoofilise teoloogia sellisesse vormi,
kust lahti lammutamise korral ilmnes, et Tillich'il õnnestus oma kristoloogias
ehk õpetuses Kristusest kohandada üheks kõik
vana kiriku valeõpetused Kristuse isiku kohta.
See on suur saavutus, ja mitte sugugi irooniline nali.
Tillich pidi juba eos loobuma traditsioonilisest
Kristuse-käsitlusest lihaks saanud Jumala Pojana.
Tema väitel oli Naatsareti puusepp üks asi ja Kristus midagi muud.
Kristus oli Tillichi jaoks mingi uus olemine,
mitte Jumala Sõna, mis sai inimeseks.
Tillichi väitel polnud selle uue Kristuse olemuse juures oluline,
kas ajalooline Jeesus üldse olemas oli.
See ei muutnud tema usku Kristusesse.
Sellisel mõtlemisel pole mingit pistmist
Piibli ilmutusega ja vana kiriku usutunnistusega,
et Ta kannatas Pontius Pilatuse ajal, mis seob sündmused tõelise,
tuntud ajalooga.
Tillichi meelest polnud neil dimensioonidel mingit tähtsust.
Paljud tema kaasaegsed leidsid, et see pole kristlus,
vaid huvitav religioonifilosoofia.
Tema õpetus Kristusest oli täiesti teistsugune.
- Liberaalteoloogia õpetab seega täiesti teisiti
kui klassikaline kristlus, mida näeme Piiblis
ja kiriku usutunnistustes.
See erineb õpetuses Jumalast, õpetuses inimesest
ja õpetuses Kristusest.
See tähendab, et muutub ka kogu pääste mõiste.
- Jah. Liberaalteoloogia ei lähtu sellest,
et inimene on eksinud Jumala moraaliseaduse vastu
ja teinud pattu,
ning Jumala seaduse rikkumine nõuab hüvitust,
mis tuli maksta Jumala Poja verega.
Läbi aegade on harrastatud sellist liberaalteoloogiat,
et kristlus pole selline tapamajareligioon.
Selline kriitika traditsioonilise, piibelliku, protestantliku
lepitusõpetuse vastu on väga traditsiooniline.
Mida tähendab liberaalteoloogile inimese päästmine?
Inimene peab pääsema ehk enda puudulikkusest
või mingitest enda valedest sotsiaalsetest struktuuridest jne.
Liberaalteoloogiline evangeelium on olnud alati sotsiaalne evangeelium
mis pole seaduse ja evangeeliumi lahususel põhinev
vana hea sõnum sellest, et käsk on täidetud,
sulle on usu läbi armu antud ja Kristuse veri päästab sind.
Liberaalteoloogia püüab ehitada paremat ühiskonda.
Paljud tänasedki liberaalteoloogid väidavad,
et kiriku ülesanne on kuulutada ühiskondlikku meeleparandust
ja muuta ühiskond paremaks.
Tõlgendatakse, et see muutubki paremaks tugeva heaoluriigi
või sotsialismi kuulutamisega. See pole minu väljamõeldis.
Tasub lugeda mõnd Gary Dorrieni raamatut,
demokraatlikust sotsialismist, mis ongi olnud läbi aegade
liberaalteoloogia tuumaks.
Paul Tillich oli veendunud marksist
ja tema ideaaliks oli samuti demokraatlik sotsialism.
See pole minu kinnisidee. Tasub lugeda vastavat ajalugu.
See aga pole traditsiooniline evangeelium.
- Kirjeldad seda oma raamatus väga põhjalikult ja näitad,
kuidas see lõpuks mõjutas Kirikute Maailmanõukogu,
mida nüüd kõikjal tunnustatakse.
Nõukogu töö oli mingil hetkel väga marksistlik.
- 1960. aastail ja hiljem õhutati täiesti avalikult toetama
kommunistlikke ja revolutsioonilisi vabadusliikumisi maailmas.
Täiesti radikaalseid hoiakuid leidus ka kirikuringkondades.
Selle mõtlemise kaja on veel tänagi väga tugev.
Mõnede analüütikute väitel on tollasest radikaal-vasakpoolsusest
saanud tänapäeva kiriklik meinstriim.
Paljud peavad seda iseenesestmõistetavaks
ja on shokis, kui sellega seoses mainitakse marksismi või sotsialismi.
See olevat ju tavaline argipäev, kuhu ei sobi nii koledad terminid.
Tasub meenutada meie argipäeva ajaloolist tausta.
See ei kaota nende koledate terminite asjakohasust,
kui paljud toetavad nende sisu.
- Jõudsime nüüd selleni, et kogu traditsiooniline kristlus -
käsitlus Piiblist, Jumalast, inimesest, Kristusest, päästest -,
on liberaalteoloogias täiesti erinev.
Järgi on vaid kristlik kirik.
Sellegi mõiste on liberaalteoloogias täiesti erinev.
- Jah. See lähtub sotsiaalsest evangeeliumist,
et kirik on ühiskondliku muutuse mingi juhtgrupp.
See on niiöelda "psühhokirik" - mingite sotsiaalsete
ja psühholoogiliste teenuste lisadimensioon ühiskonnas.
See on antud kontekstis ainus võimalus.
- Jõuame selleni, et tänapäeval võideldakse isegi misjonitöö pärast.
Traditsiooniline misjonitöö seisneb evangeeliumi kuulutamises,
kuna lähtekohaks on kogu maailma patusus
ja vajab sõnumit patu lepitamisest Kristuse poolt
ja Temasse uskudes võib pääseda.
Nüüd öeldakse, et misjonitöösse kuulub igasugune aitamine jms.
Muidugi on see viljana misjoniga alati kaasas käinud,
kuid see pole kunagi olnud peaeesmärgiks.
Liberaalteoloogias muutub täielikult ka misjonitöö käsitlus.
- Jah. Selle taustaks on väide, et pole igavest lahusolekut Jumalast
pärast Viimast Kohtupäeva,
mille ainsaks ravimiks on Kristuse lunastusveri.
Sellist hukatust polevat olemas.
Nii pole vaja ka vastavat evangeeliumi.
Meil on vaid see aeg ja praegu kannatav ligimene,
kellega peaks oletatava demokraatliku sotsialismi järgi tegelema.
See olevat ainus ravim siin ajas ligimese aitamiseks.
See on kohandatud misjonitöösse ja kõike muud halvustatakse.
Õpetus kirikust ja selle ülesandest ehk missioonist muutub.
See keskendub sellele, et ÜRO juhtimisel tuleks ehitada
mingisugune maailmavalitsus, mis suudab luua mingi konkreetse
globaalse heaoluriigi.
See pole mingi irooniline märkus, vaid mõned tõesti mõtlevad,
et see on ainus õige ja kristlik viis ligimesest hoolida.
- Selle pika, vapustava keti lõpus jõuame selleni,
et kui sellist liberaalteoloogiat viiakse maailma,
puudub selles evangeelium Kristuse lepitustööst
ja päästevõimalus Temasse uskudes, vaid viiakse mingit sotsiaalpoliitilist,
seksuaalpoliitilist programmi, mis ajaloo näitel tegelikult ei aita,
vaid toob kaose.
1960. aastail toetatud vabadusliikumised
ei toonud kaasa vaid kaost, vaid hirmsa verevalamise.
- On hea meeles pidada Saksa luterliku ülikooliteoloogi
Wolfhart Pannenbergi hoiatust 1970. - 80. aastail
vabadusteoloogia omaksvõtmise eest.
Kas see oli vaid mingi poliitiline seisukoht? Ei.
Tema sõnul oli marksismil põhineva vabadusteoloogia inimese-
ja maailmakäsitlus täiesti erinev kristluse käsitlustest.
Seda ei saa istutada kristlikku kirikusse,
ilma et see kaotaks oma usu Jumalasse ja kogu oma identiteedi.
Wolfhart Pannenbergi pole kuulda võetud.
Omaks on võetud arusaam, et maailm on täis rõhuvaid struktuure,
mis tuleb emantsipatsiooni ja vabastamisteoloogia kaudu vabastada.
Ajaloost on näha selle elluviimise katsed -
tagajärjed olid kohutavad juba inimkannatuste
ja ligimesearmastuse seisukohalt. See tõi suuri kannatusi.
See pole vaid akadeemiline sõnasõda mingite terminite üle.
On väga oluline, kas usutakse tõesti vereevangeeliumi
ja kui on saadud pääste, tegutsetakse tõeliselt ligimese heaks,
armastatakse teda ja tehakse head.
Kristlik kirik ja kristlus on tõeliselt aidanud ligimest -
elutingimused on tõesti paranenud, on pääsetud vabadusest ja orjustest,
on säilitatud inimväärikust - sündimata elu ja naise inimväärikust.
On nii irooniline, et selles osas sõimatakse konservatiive.
Ajalugu näitab, et konservatiivne piibellik kristlus
on teinud naise positsiooni heaks palju enam
kui mingi revolutsiooniliikumine või radikaalne feminism,
mis ei võitle sugugi naiste positsiooni paranemise eest.
Näeme, et on väga oluline, milline usumudel meil taustaks on,
ning millesse ja kellesse me usume.
- Lõpetuseks - kui keegi loeb ja mõistab neid teemasid,
ning tahab jääda võimalikult kaugele sellistest kristluse moonutustest,
mis on kõige olulisemad punktid, mida peaks selle vältimiseks järgima?
Mis on kristluse võtmepunktid?
- Tuleks jõuda sellise teadlikkuse ja rahuni,
et võime endiselt vankumatult loota ajaloolise kristluse vundamendile
just Piibli alusel Jumala Sõnana.
Esmatähtis on Piibliga tegelemine, selle siiras uskumine,
sellest jõu ja kinnituse saamine.
Teiseks tuleb asjad selgeks teha. On olemas head kirjandust,
nii rahvakeelset kui akadeemilist või filosoofilist, head teoloogiat,
millega end kinnitada ja olla ühenduses inimestega,
kes näevad asju samamoodi.
Ei tohi lasta oma mõtteisse eksiõpetust,
et tänapäeval on juhtunud sama, mida madu kunagi aias soovitas,
et inimene teab nii nagu Jumal.
Jumal teab endiselt, kuidas asjad on.
See on Sõnas kirjas ja seda võib usaldada.
Pole põhjust paanitseda. Kui seda mõistetakse,
suudetakse suhtuda asjasse kriitilisemalt ja rahulikumalt
ning ehitada end üles oma pühimale usule,
nagu Juuda kiri ütleb.
- Antud teemal oled osalenud ühe raamatu koostamisel -
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu",
mis ilmus paari aasta eest.
Seitse Soome teoloogi kirjutavad raamatus sellest,
kuidas Piiblit võib usaldada nii ajalooliselt, eetiliselt,
usuõpetuslikult ja kõigiti.
Piibel pole üksnes usaldusväärne, vaid täiesti usaldusväärne.
Soovitan nii seda kui sinu raamatut.
Aitäh, et avasid saates liberaalteoloogia tagamaid.
Õnnistust sinu ellu!
Aitäh, head vaatajad!
Me ei räägi pisiasjadest, kui küsime,
kas kavatseme püsida klassikalises kristluses,
mida esitleb Piibel nii Vanas kui Uues Testamendis,
ja usutunnistustes, mida leiab Lauluraamatute lõpust.
Kas kavatseme jääda Piibli ja usutunnistuste juurde
või laseme endal ja kirikul libiseda liberaalteoloogiasse,
kus käsitlus Jumalast, inimesest, päästest, Kristusest
ja kõik muu muutub ning kõige üle võib kaubelda?
Elame väga dramaatilisel ajal.
Soovitan osta Juha Ahvio väikse soomekeelse raamatu
"Kuhu lähed, Soome Siion?"
Loe ja mõtle, kus sina selles võitluses seisad?
Õnnistust, jõudu ja kõike head!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri