CAFÉ BIBELN
Välkommen till Café Bibeln.
I dag pratar vi om ett väldigt viktigt ämne för alla kristna -
nämligen liberalteologin.
Vad är det egentligen? Varför är den farlig och -
bör avvisas utifrån ett kristet perspektiv?
Med mig har jag teologie docent Juha Ahvio.
- Välkommen. - Tack.
- Juha är forskningsledare på missionsstiftelsen Patmos och -
har nyligen gett ut boken "Minne menet Suomen Siion?" -
("Finlands Sion, vart är du på väg?")
I den tar du dig modigt an liberalteologin.
Vad betyder orden "liberal" och "liberalteologi"?
Kan vi försöka definiera dem?
Man kan närma sig dem på två sätt. En historisk, mer korrekt definition -
utgår från att det är en teologi som efter upplysningstiden -
strävade efter att anpassa kristendomen till en modernare värld.
Det betyder att man började utforma en kristen teologi -
från modernistiska, filosofiska och kunskapsteoretiska utgångspunkter.
Namn som nämns är Immanuel Kant, Hegel med flera -
vars filosofiska arbeten ledde till en stor kunskapsteoretisk förändring.
Det märktes även i teologiska kretsar.
Många universitetsteologer med Friedrich Schleiermacher i spetsen -
och under 1800-talets senare hälft främst Albrecht Ritschl -
hör till de största namnen inom den klassiska liberalteologin.
Deras tanke var att man skulle försöka bevara -
den kristna tron, kyrkligheten och tillhörande begrepp -
men omtolka dem så de blev begripligare för nutidsmänniskan.
Vi kan alltså säga att deras syfte var gott.
Exempelvis försökte Schleiermacher försvara den kristna tron mot -
angrepp från förnuftsteologer. Men hans lösning -
som byggde på Kants kunskapsteori, var att kristen tro och teologi -
inte längre var någon egentlig kunskap eller ens ren etik -
utan en slags beroendekänsla.
Människan i sin mänsklighet upplever sig vara beroende av något större.
- Den här omtolkningen är uppenbarligen något centralt?
- Ja. Frågan är bara vilken betoning som lades i omtolkningen.
Ritschl betonade etiken. I Kants resonemang kring varför man -
inte kan veta något om Gud och metafysiken -
framhävdes etiken, vad som är rätt och fel.
I Ritschls teologi representerades de rätta värdena av kristendomen, -
teologin och annan verksamhet som betonade byggandet av Guds rike.
Men båda lösningarna innebar att positionen förändrades helt för -
den traditionella teologin som varit kärnan i den kristna tron.
Det förändrade oundvikligt även innehållet i -
den traditionella kristna tron. Eftersom utgångspunkterna ändrades.
I kyrkorna där liberalteologin verkade ändrades uppfattningen-
om hur kristna i grunden bör tänka och handla.
Ordet "liberal" och motsatsen "konservativ", vad betyder de?
Liberal kommer av "liber" alltså frihet, en politisk idé.
Inom teologin syftar det på frigörelse från -
de äldre kyrkliga, gammalprotestantiska...
Liberalteologin är ju en rörelse inom protestantismen.
Så frigörelse från de gammal- protestantiska utgångspunkterna.
Därför talar man om nyprotestantism som är detsamma som liberalteologi.
Men befrielsetanken... Ur biblisk synvinkel kan den ses som -
en strävan efter frigörelse från gamla bibliska föreställningar -
såsom den klassiska, traditionella kristna tron tolkat dem.
Jag nämnde att det finns två sätt att närma sig liberalteologin.
Det andra sättet, som kanske är mer allmänt och folkligt -
är att liberalteologin står för en väldigt kritisk inställning till Bibeln.
Det är en sorts tumregel att liberalteologin kritiserade -
även det traditionella auktoritetsbegreppet.
Det kommer också från Kants filosofi.
Då ansågs att den moderna människan -
vuxit ifrån alla traditionella auktoriteter: -
traditionen, kyrkan, Bibeln, Guds Ord.
Bibeln var inte längre samma Guds budskap -
som den varit för kristna och teologer.
Man frigjorde sig även från den auktoriteten.
Det var en sorts uppror mot auktoriteter.
Och konservativ är då motsatsen?
- Ja. De konservativa vill bevara.
Men inte vad som helst eller hur som helst -
utan den gammalkyrkliga, klassiska kristendomen.
Alltså i vår protestantiska kontext: -
det gammalprotestantiska bekännelsebaserade grundinnehållet -
som är kopplat till en gammalkyrklig trosuppfattning -
som bottnar i Bibeln som Guds Ord och -
den Allsmäktiges auktoritära norm.
Ur detta skapar vi teologin. Teologins kärna är i gudsläran.
Den grundar sig i att Gud uppenbarat sig.
- Med de gammalkyrkliga bekännelserna menar du de i -
slutet av psalmboken? Som den apostoliska trosbekännelsen, -
de nicaenska och athanasianska bekännelserna?
- Ja. - De är ju väldigt kraftfulla.
I den athanasianska står det att om man inte tror på vissa saker -
som är tagna direkt ur Bibeln - kan man inte bli frälst.
- Ja. De utgår från att Bibelns teologiska språk och bekännelserna -
är förtätningar av Bibelns kärna.
De är inte konstruerade utan... Man ska komma ihåg att kyrkofäderna -
och de gamla teologerna tillämpade en exegetik som var förankrad i-
Bibeln och dess förklaringslära.
Den utgick från att dessa bekännelser betydde något i verkligheten.
Det kallas med ett fint ord för teologisk realism.
Det teologiska språket betyder något.
När man pratar om Gud, människan och världen som Gud skapat -
syftar det på något verkligt.
Inom liberalteologin odlas på senare tid tanken -
att man kan bevara bekännelsernas formuleringar -
men då den språkfilosofiska förståelsen -
förändrats på ett avgörande sätt, har även -
förståelsen av innehållet gjort det. Trots det citeras formuleringarna -
av liberalteologiska kyrkor men innehållet är ändå annorlunda.
- Det här kan vara förvirrande för vanliga människor.
En liberalteolog kan tyckas tala samma språk.
Han kan säga att han läser trosbekännelsen vid altaret.
"Vi tror på Gud Fader allsmäktig..." och så vidare -
men han menar inte att det på riktigt finns en Gud -
som på riktigt har sänt sin Son Kristus -
och som på riktigt talat i Bibeln.
Det är förvirrande. Man tänker att det är ju bedrägeri.
Ja, precis. Den tanken kan ju en vanlig kyrkobesökare slås av.
- Och han har ju inte helt fel! - Nej inte helt fel...
Jag tänker på innehavarna av kyrkliga tjänster -
exempelvis präster som ju predikar -
och då kan antas beröra dessa frågor.
Vid begravning förkunnar de: "Jesus Kristus, vår Frälsare, -
skall uppväcka dig på den yttersta dagen."
Någon kan tro att det syftar på ett verkligt -
historiskt-metafysiskt faktum. Att man talar om något verkligt.
Ämbetsmännen har i sitt prästlöfte...
För det kallas väl inte längre för prästed?
...de har förbundit sig vid en viss tolkning -
som delvis stöder sig på den traditionella tolkningen -
för dessa gamla traditioner kan inte tolkas godtyckligt.
Någon kan tro att löftet gäller även predikan -
och vid andra prästerliga sysslor.
Det blir en konflikt om prästen själv vet att han tänker -
radikalt annorlunda än vad genomsnittsåhöraren gör.
En viss spänning uppstår såvida man inte är öppen med att -
det finns ett gap eller att åter- uppståndelsen betyder något annat.
Det är inte helt enkelt. Det finns spänningar.
- En vanlig församlingsmedlem gör klokt i att fråga -
om det uppstår tveksamhet kring vad som menas.
"Menar du verkligen detta på riktigt nu?
Att du tror att det är så?"
Meningen är ju inte att klanka ner på någon -
utan att ha en väldigt öppen diskussion.
Nyligen har vi exempelvis fått Finlands kanske mest kända teologs, -
professor emeritus Heikki Räisänens egenformulerade trosbekännelse.
Till exempel om livet efter döden säger han att -
när han dör då är det nog bara slut.
Ändå förrättar han andliga ceremonier.
Han kan alltså göra det -
men hans uppfattning är att "detta är ju inte sant".
Alltså i ordets reella bemärkelse.
Det underliga är inte att teologer, professorer och andra tänkare -
tänker olika i religionsfilosofiska, teologiska eller religiösa frågor.
Det är inte konstigt eller skandalöst.
Alla får tänka som de anser är rätt. Som sagt avser vi inte att fördöma.
Men det blir problem när man tänker på vad som är kristet.
Vilken sorts undervisning, tro och teologi -
passar in i den kontexten som utåt, i alla dokument och även -
enligt kyrkolagen är bunden vid gammal klassisk kristlighet?
Då uppstår frågan... Om det inte längre stämmer med -
min personliga övertygelse och jag har goda skäl att anse att -
den traditionella åskådningen inte är motiverad längre, så är det okej.
Men bör jag då verka officiellt för föreställningar som jag anser är fel?
Logiskt vore väl att förflytta mig till en kontext där jag kan verka -
mer i linje med den åskådning jag landat i?
Varför kräver man att få benämna sådana tankar som kristen tro -
när de varken traditionellt eller definitionsmässigt är det -
och inte ens är förenliga med det vi officiellt vet om -
klassisk, historisk kristendom?
Idén om den klassiska, historiska kristligheten och -
den gamla kyrkans bekännelse är inget påhitt av moderna konservativa -
utan finns belagd inom dogmhistoria och symbolforskning.
Det är ingen subjektiv fråga som är upp till var och en -
utan en offentlig sak. Vad som helst kan inte benämnas kristen tro.
Vore det inte tydligare om de som vill knyta an till -
klassisk kristen tro verkar inom dessa domäner?
Den som tycker annorlunda är fri att röra sig i andra kretsar.
Men man borde vara tydlig med vad man står för.
Och även med att inte vilka idéer som helst -
varken gudsläror eller kristologiska uppfattningar -
kan odlas under rubriken "kristen tro".
- Vi ska strax prata om vad det innebär men -
som utgångspunkt kan vi säga att -
en vanlig kyrkoskattebetalare borde ha rätt att anta att -
kyrkans ämbetsman själv tror på sin undervisning och predikan.
Det han i sitt prästlöfte förbundit sig till.
Rent logiskt vore det ju schysst.
- Ja, så länge kyrkolagen har en bekännelseparagraf.
Läget vore ett annat om paragrafen tagits bort.
Intressant är också att om vi har läger som är övertygade om att det -
som den traditionella kristligheten och dess bekännelser syftar på -
inte passar nutida människor, så borde de -
ta ställning offentligt och föreslå för kyrkofullmäktige att -
bekännelseparagrafen tas bort. Det vore ärligare.
Utan en officiell grund kunde inga konservativa inom kyrkkretsarna -
kräva hemortsrätt i kyrkan. Så länge den finns -
har de, sett ur ett teologiskt och kyrkolagsperspektiv -
större hemortsrätt i kyrkan idag än de så kallade radikala liberalerna -
som hänvisar till förvaltnings- och juridiska beslut -
som såklart är legitima. Men problem uppstår om -
kyrkofullmäktige fattat beslut som går emot -
kyrkans egen eller egentligen kyrkolagens bekännelse.
Det är en intressant spänning. Kan kyrkan fatta beslut -
som driver den till konflikt med sig själv?
Och vill man reda ut "vem som började" -
denna omtalade polemik som finns inom dagens kyrka -
så bottnar problematiken i kyrkopolitiska lösningar -
som är i konflikt med kyrkans bekännelsegrund.
Det löser sig om paragrafen tas bort -
men inte särskilt många har drivit frågan.
Kanske är det PR-mässigt svårhanterligt att -
driva frågan om att skippa bekännelsen. Det skulle uppdaga -
alltför tydligt att det handlar om en ganska radikal process.
- I sista hand handlar det om vad som är sant.
När man tänker på historien som du också belyser i boken -
och som du har forskat i. Berätta vad det var som...
Du antydde i början att det inte var så att man plötsligt -
fann ny fakta som tvingade fram en förändring av lärorna -
utan att det var en filosofisk process.
- Så var det. Inom kunskapsteorin som handlar om vad kan vi veta, -
vad som är sanning och vad som rättfärdigar kunskap, -
skedde något som kallas kopernikansk vändning.
Alltså tidigare hade man tänkt att subjektet som vet något...
Subjektet vet något om den verkliga världen.
Men efter den kopernikanska vändningen svängde det om.
Förhållandet mellan "den vetande" och "det man vet" är roterande.
Båda är i rörelse. Subjektet avgör i viss mån föremålet för sin kunskap.
För teologin innebar detta att -
föremålet för teologin inte längre var Gud såsom ordet antyder.
Istället blev människan, "den som vet", föremålet för teologin.
Men det handlar om... Tillspetsat skulle man kunna säga -
att detta övertygade liberalteologerna om att Bibeln -
inte kan vara en ofelbar uppenbarelse av Gud men att Kant -
i sin kunskapsteori ofelbart har rätt. För den måste man bygga på.
- Och har den fel kan man vända igen.
- Precis. Allt bygger på hur kompetent Kants grundantagande var.
Det är inte på något sätt vattentätt. Filosofiska diskussioner har förts -
långt efter Kant. Han har inte sista ordet inom kunskapsteorin.
Det är i viss mån ett naivistiskt antagande.
Plötsligt återupptäckte man denna vändning och påstod att -
metafysiken och gudstron som teologisk realism upphörde 1788 -
då Kants bok utkom. Det är naivt och okunnigt.
Visst kan man än i dag argumentera för en realistisk kunskapsteori -
genom att hävda att diskussionen inte alls upphört.
Men inget har heller skett inom filosofin som skulle kräva -
att vi överger vår historiska kristendom.
- Inte heller några arkeologiska eller vetenskapliga fynd.
- Nej precis tvärtom. Det som hittats passar slående väl in i -
en traditionell historisk kristen bibelsyn och stödjer den.
Egentligen har evidensen ökat genom århundradena.
- Ibland hör man något i stil med: "När jag läste teologi -
och blev bekant med Bibeln då fann jag något -
som gjorde att jag måste överge..."
Du har ju i minst 20 år studerat Bibeln professionellt.
Vad pratar folk om när de hänvisar till sådant?
- Det verkar som att... Det antyddes även i artikeln -
om Heikki Räisänen och det har upprepats många gånger -
i andra sammanhang... De senaste decennierna har många -
på teologiutbildningen hänvisat till Räisänens påverkan.
Han är såklart inte den ende men han är en centralfigur -
eftersom han skrivit några elementära läroböcker.
Han kallar dem så själv i artikeln. Det är ingen nedsättande term.
En handlar till exempel om hur man förstår Bibeln rätt.
Det är en lärobok för första och andra årets teologistuderande.
Den är lärobok på kursen där man går igenom Bibeln -
och lotsas in i exegetiken. Den innehåller egentligen...
Professor Räisänen har från olika bibeltexter samlat ihop -
ställen där samma saker tycks beskrivas på olika sätt.
Till exempel sifferuppgifter i Gamla och Nya Testamentet -
som inte helt överensstämmer. Och han konstaterar att detta är -
exempel på fel i Bibeln. Spännande nog så bygger inte boken -
på mångårig djuplodande, internationell forskning -
på basen av vilken man kunde påstå att "vi har hittat något nytt".
Att Bibeln inte längre kan vara vad man trott i 1900 år.
Utan dessa iakttagelser kan vem som helst som läser Bibeln göra.
Redan kyrkofäderna noterade dem.
De har diskuterats och förklarats på olika sätt genom tiderna.
Det är inget nytt fenomen. Nu verkar plötsligt många ha -
stött på det i en elementär lärobok. Och det har många konstigt nog -
uppfattat som att "detta är slutordet, exemplen visar att -
Bibeln är helt felaktig." Problemet är att den konservativa -
kristenheten, både i sin folkliga och akademiska version, -
har genom århundradena svarat mycket kompetent på dessa frågor.
Diskussionen har absolut inte stannat vid en elementär lärobok.
Men spännande är att den boken uppenbarligen är -
den enda många har läst i ämnet.
Den har fått en enorm tyngd. Lite komiskt är att -
enligt den officiella versionen "tvingar" den djuplodande teologin -
och vetenskapliga kunskapen oss att tänka så här.
När det i själva verket handlar om att de som inte haft möjlighet -
att kritiskt granska det de läser, har tagit in en uppfattning -
i form av ett slags "slagord" och den har format deras tänkande.
Alla teologiska studier sedan dess har utförts i ljuset av detta.
Men är det en korrekt och hållbar förförståelse -
och den enda möjliga? Det är den stora frågan.
Ur konservativ synpunkt är världen full av kompetent, seriös, -
konservativ teologi, historia, filosofi, biologi med mera -
som visar att en inställning som leder till total skepticism -
till Bibelns status som Guds Ord -
inte alls behöver vara den enda möjliga. Tvärtom.
Det verkar som om vissa är kritiska till Bibeln -
medan andra är kritiska mot teorierna som försöker motbevisa Bibeln.
Programtiden är slut igen. Men ett sista ord om din egen...
Du som studerat Bibeln i tiotals år. Vad övertygar dig mest om att -
den är Guds Ord?
Det är Bibelns eget vittnesmål om sig själv, -
helhetsberättelsen och gudsbilden man möter i den.
Och att Jesus Kristus säger "Jag är sanningen."
Om Guds Ord står det: "Mitt ord är sanning."
Det är i grunden Guds Ords eget vittnesmål.
Bibeln är ett nådemedel. Guds Ande verkar genom den.
Och som Calvin sade: "Anden vittnar om att Bibeln är Guds Ord."
Det är Kristi Ande som vittnar om Kristi Ord.
Den Heliga Treenighetens Gud ger själv i sitt Ord -
det högsta vittnesmålet om sig själv. Man kan också peka på att -
naturvetenskapen, arkeologin och historien harmoniserar med den.
Men grundargumentet är själva Guds Ord.
- Och motargumenten faller.
- Ja. Koherenta, adekvata och alternativa förklaringar saknas inte.
- Tack för din medverkan Juha. Jag rekommenderar varmt din bok -
där du i en finsk kontext belyser att det redan tidigare varnats för -
liberalteologins inflytande i Finland.
Det gjorde till exempel filosofie och teologie doktor Uuras Saarnivaara -
tillsammans med den kände svenske teologen David Hedegård.
En gång i tiden studerade även jag för Saarnivaara.
Nu har du samlat historian om vad det lett till inom Finlands kyrka.
I slutet berättar du om hur Bibeln kraftfullt uppmanar oss att -
förbli i Guds Ord och hålla fast vid det.
- Tack. - Tack.
Tack kära tittare för att ni var med oss på Café Bibeln.
Liberalteologins inflytande är enormt i kristna kyrkor.
Men när vi går till botten med den -
som vi gjort nu och även gör i nästa program -
så märker vi att det inte finns någon anledning att -
överge tilliten till Guds Ords trovärdighet.
Det viktiga är att hålla fast vid det.
Nu är det dramatiska tider. Det är viktigt att hålla fast vid Guds Ord -
och bekänna sig till det.
Välsignad vare din vecka. Vi ses igen.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
I Finland: Ristin Tuki ry, ref. 8507 FI40 1112 3000 3427 89
Översättning: Marita Hallgren Himlen TV7