PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime teemast,
mis statistika järgi puudutab poolt miljonit soomlast -
masendusest.
See puudutab meid kõiki mingis eluetapis.
Minu külaliseks on pastor, kirjanik ja rektor Petri Välimäki.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Kus sa rektoriks oled?
- Perhenieme Evangeelses Koolis, mis on spetsialiseerunud
ettevalmistamisele ja hingehoiule. See asub Lahti ja Kouvola vahel.
- Oled äsja kirjutanud raamatu "Masendusest võib paraneda -
juhiseid haavatud tundeelu paranemiseks."
Väga julgustav pealkiri - masendusest võib paraneda.
Lugesin raamatu algusest vapustavaid andmeid,
et 434 000 inimest sai 2010. aastal kompensatsiooni
antidepressantide eest.
Lisaks sellele elab pool miljonit inimest
masenduses inimeste kõrval - nende pereliikmed.
Sinu andmeil on sellega seotud miljon soomlast.
Masendusel on erinevaid ilmeid. See pole vaid üks asi.
Kas selgitaksid seda palun?
- Kui kohtan kümmet masendunud inimest,
märkan, et neil on kümme erinevat tausta,
kümme erinevat põhjust nende masendusele,
ja neil on kõigil erinevat tüüpi masendus.
Kui kohtun 100 inimesega, on neil 100 erinevat masendust.
Nende aitamiseks tuleb näha üksikisikut.
Pole olemas massilahendust.
Ainus võimalus on vaadata konkreetse inimese olukorda
nii lähedalt kui võimalik. Alles siis võib mõista,
milles tema puhul asi on ja selle põhjal saab teda toetada.
Asi võib olla haiguses, mis on seotud aju biokeemiaga,
hormonaalsete faktoritega, pärilikkusfaktoritega.
Sel juhul vajab depressioon asjakohast meditsiinilist ravi
ja teraapiat.
Teiseks on olemas reaktiivne depressioon,
mis on ehk kõige tavalisem, ja tähendab,
et depressioon on reaktsioon mingile raskele eluolukorrale.
Inimese elus on juhtunud midagi rasket,
mis on põhjustanud meeleolu languse.
Siingi võib olla erinevaid tasemeid.
Mingil määral kuulub selline masendus meie kõigi ellu.
Võiks öelda, et terve masendus on inimelu osa.
Kui meile öeldakse halvasti, miski on ebaõnnestunud,
kaotame töö, jääme haigeks, on loomulik ja tervegi,
et meeleolu langeb ja meil on halb olla.
Terve olukorra juurde käib aga see, et kui juhtub häid asju -
saame terveks, midagi õnnestub, keegi ütleb midagi head -,
siis meeleolu tõuseb.
Siin on erinevus haigusliku depressiooniga.
Sel juhul on depressioon pikaajaline
ja ükskõik kui häid asju juhtub, meeleolu ei tõuse.
See sunnib põhjalikumalt mõtlema, milles asi on
ja millist tuge too inimene vajab.
- Räägime kõigepealt sellest, mida mainisid -
mingis eluolukorras oleks tasakaalutuse
või haiguse märgiks see, kui inimene ei masenduks.
Kui keegi kaotab lähedase ega pea seda millekski,
on midagi valesti.
- Kui see on pikaajaline, siis jah.
Lühiajalise kaitsereaktsioonina võib tõsises kriisis tekkida
šokistaadium, mis tähendab, et inimese olukord on nii raske,
et ta pole suutnud oma valule veel silma vaadata.
Sel juhul korraldavad inimese alateadvus
ja Jumala loodud kaitsemehhanismid seisundi,
kus inimene ei kohtu oma valuga, ja võib näida,
et ta võtab seda väga hästi.
Tegelikult pole ta sellega aga veel kohtunudki.
Mõne tõsise katastroofi järel võib inimene olla otsekui udus
ega suuda toimunut mõista.
Vahel võib see kesta pikka aega, sel juhul on olukord juba tõsisem.
Võib esineda ka nn tugevusse haigestumist.
On õpitud tundvale,kogevale inimesele mitte maad andma.
Kuigi on lein, tuleb olla tugev ja mitte mõelda negatiivselt.
Sellele võib anda ka vaimse nimetuse -
tuleb vaid tänada, ükskõik kui raske ka poleks.
Inimene nagu ignoreeriks seda õrna, tundlikku olevust.
Sel juhul on ekspertide sõnul oht, et hiljem tabab neid
haiguslik depressioon.
Vahe on selles, et loomulikul leinal on objekt -
inimene teab, keda ta taga nutab ja igatseb,
miks tal nii halb on ja mis ta on kaotanud.
Väga raske kaotuse puhul tulebki leinata.
Lein teeb inimeses parandustööd, ta suudab sellega silmitsi seista
ja sellega tegeleda.
Kui sellele ruumi ei anta, see on välja tõrjutud
ja sellega pole tegeletud, võib see tekitada hiljem
haigusliku depressiooni, millele pole enam seletust.
- Kuulsin ühest juhtumist misjonirahva seas.
Nad kaotasid ühe töökaaslase. Kõik olid katki ja leinasid,
kuid üks lohutas kõiki teisi ja säilitas tasakaalu.
Kümne aasta pärast vajas tema sellega tegelemiseks
ikka veel professionaalset abi.
- Just. Selle kohta on ka statistikat.
Näiteks emadel, kes pole oma leinaga tegelenud,
võib see pikeneda.
- Kuna depressioone on erinevaid,
vahel võib see olla mingi pärastlõunane masendus,
mis kiirelt möödub, kui hea sõber külla tuleb,
või nii raske ja tõsine, et käib võitlus elu ja surma peale,
on selge, et abi ei saa ühest ja samast ravimist,
vaid vajatakse erinevaid abivahendeid.
- Vastab tõele. See sõltub inimese olukorrast.
- Mida arvad sellest, et 434 000 inimest
saavad kompensatsiooni antidepressantide jaoks.
Kas kasutame masenduse raviks liiga palju ravimeid?
- 10 aasta eest olid need näitajad 60% võrra madalamad.
Selles suhtes on küsimus aktuaalne.
Samas sõnastaksin seda nii, et ravime masendust
liiga vähe kõigi muude meetoditega, mille tulemusel ei jää muud üle,
kui võtta ravimeid.
Väga tihti on tabletiravi tähtis.
Tõsiseimate depressioonide puhul on ravimite osatähtsus olulisem
kui kergema masenduse puhul.
- Mõnede asjade puhul ravimid tõesti aitavad.
- Jah. See on väga oluline.
Piibli järgi on inimene füüsiline, psüühiline, vaimne, sotsiaalne
ja terviklik inimene. Jumal on meid nii loonud.
Kristlastena on meil luba võtta tõena reaalsust,
milles inimene asub.
Armastus kasutab seda, mis inimest tõesti aitab.
Tihti on see raske ja seda peab otsima,
kuid õige ravimi leidmisel on väga suur roll.
On väga tõsiseid kriise, kus inimene võitleb oma elu eest
tõsiselt ja pikalt.
Kui on psühhootilisi sümptomeid, või maaniline depressioon
ehk bipolaarne meeleoluhäire, on väga oluline sellega arvestada
ja inimest selles aidata.
On siiski paju juhtumeid, kus küsimus pole selles.
Mainisime juba leina. Inimesel võib olla tõsine haigus.
Räägitakse leina väravast, mis tähendab olukorda,
kus inimene on kaotanud enda jaoks midagi niivõrd väärtuslikku,
et ta tunneb nagu oleks kogu elu selle kaotuse järel muutunud.
On teisigi sarnaseid väravaid.
Haigus võib olla nii tõsine, et muudab kogu elu.
Invaliidsus, abielulahutus, pankrott ja muud asjad,
mis lõhuvad kogu elu vundamendi.
Kriis on olukord, kus on juhtunud midagi nii tõsist,
et inimese seni kasutatud meetmed eluga hakkama saamiseks
ei aita enam.
Siin pole siiski tegemist ajukeemiaga
ega ka sügava psüühilise taustaga,
mis vajaks analüütilist psühhoteraapiat,
vaid inimene on silmitsi mingi raske asjaga,
mille ületamiseks vajab ta tingimata tuge.
Sel juhul räägitakse kriisiteraapiast,
ligimestest ja hingehoiust, kriisi- ja kasvurühmadest
ning erinevatest viisidest,
millega inimest raskest olukorrast üle aidata.
- Erinevaid teraapiaviise on palju. Me ei suuda neid kõiki käsitleda.
Räägid mitmetest neist oma raamatus.
Millised on faktorid, mida soovitaksid jälgida,
et inimene leiaks abi oma konkreetsele masendusele.
Millal peaks pöörduma professionaalide poole
ja millal tuleks lihtsalt kutsuda sõber kohvi jooma?
Kas abi otsides peaks millegi suhtes ettevaatlik olema?
- Esiteks, Jumala Sõna põhjal on meie võimalus toeks olla
väga oluline ja suur.
Piibel annab kristlasele ühiskondliku hingehoiunägemuse.
Kõik kristlased on kutsutud kandma üksteise koormaid.
See ei ole mõnede spetsialistide töö vaid igaühele öeldakse:
"See on minu käsk, et te üksteist armastaksite."
Kõige esimene asi on loomulik südame inimlikkus,
mis asetub inimese kõrvale ja toetab teda lihtsalt inimesena,
kuulab teda ja võtab vastu tema valu,
jagab seda, vestleb sellest. See on tagavaralootus -
kui inimene ei jaksa enam ise loota, teeb teine seda sinu eest.
Ei tohi üle julgustada, sest seda ei suudeta vastu võtta,
vaid tuleb valu siiralt jagada.
Sama Piibli väitel ei ei peaks me mõtlema endast rohkem kui sobib.
Tuleb teadvustada ka, millal minu varustusest ei piisa
ja tuleb otsida muid abisaamisvõimalusi.
Mainisin mõned sümptomid, mis viitavad arstliku abi vajadusele.
Psühhootilised sümptomid või ülisügav masendus,
kus inimene võitleb tõsiselt oma elu eest,
või meeleolu kõigub tugevalt eufooria ja sügava masenduse vahel.
Need on mõned näited.
Terapeutilise abi vajadusele viitab ka selline vihje,
kui hingehoiu ja teiste abistamismeetodite käigus jääb tunne,
et sellest ei piisa või see ei puuduta inimest,
või kui esineb neurootilisi sundsümptomeid,
ülisügavat nimetut hirmu,
kus inimene ei mõista, miks ta kardab;
või väga sügav süütunne või häbi.
Need viitavad sellele, et võiks kasu olla teraapiast,
kus saaks käsitleda ka sügavamal asuvaid küsimusi,
mille taustaks on ehk haavatus ja erinevad lapsepõlvepinged.
Mõttemaailmas võib olla ring, mis näeb asju pidevalt ühtviisi:
mul läheb alati kõik nurja; kui midagi ka õnnestub,
ei sõltunud see minust, vaid millestki muust;
minust ei saa kunagi midagi; see oli täielikult minu süü.
Mõttemaailm võib olla sattunud valesse nõiaringi.
Sel puhul võib aidata kognitiivne teraapia,
kus sulle öeldakse: "See pole nii.
Sa tegid õigesti ja hästi ning seepärast asi õnnestuski;
see ei ole ainult sinu süü, vaid sellega on seotud teisigi asju."
Keegi seisab su kõrval ja ütleb, et sinulgi lähevad asjad korda,
oled tore inimene, ja lahendab seda asja sinuga koos.
Kui ahistus on rollides ja inimsuhetes,
kus ei mahuta nagu kuidagi uutesse kontekstidesse
kas tööl või kodus, aitab interpersonaalne teraapia.
kus saab olukorrast koos ühiselt aimu,
miks asjad nii rasked on ja kas leidub ehk mingi selgus.
On teisigi teraapiaid.
Toon raamatus ca 100 võimalust koos kontaktandmetega.
ja kirjeldan neid laiemalt.
Oluline on aga leida konkreetsele inimesele õige lahendus.
See ei toimu vaid teadlikul tasemel. Ainus võimalus neid toetada
on peatuda ja kuulata teda, nagu Iiobi raamatus öeldakse:
"Kuulake mind! Kuulge, mida ma räägin!
Nii lohutate mind kõige paremini."
Kuuletuge sellele ja peatuge inimese kõrval
nii sügavalt, et hakkab tajuma, mis selle inimese elus toimub.
Siis hakkab ta kogema, et ta ei ole sellega üksi.
Sellest lähtuvalt võidakse ka mõista, mis neid aidata võiks.
- Sinu raamatu lõpus on nimekiri 100 abiandja kontaktandmetega.
Osaled kriisiabi taasrajamises Soomes.
Töötasid seal kunagi, kuid siis selle tegevus lõpetati
ja nüüd rajate seda uuesti.
Mida teeb kriisiabi?
- Kunagises kriisiteenistuses oli pidevalt kogu Soomes
kümneid erinevaid kriisirühmi, kus inimesed said pikaajalist abi.
Tegime ka teaduslikku uurimistööd, mille järgi keskmine abisaaja
käis seal aastaid.
Elukriisid ei ole mõnenädalased projektid,
vaid mõne aasta projektid või eluetapid.
Seisime nende kõrval ja toetasime inimesi.
Lähenesime selgelt kristliku usu, Jumala armu ja armastuse
ning Päästja Jeesuse tõsiselt võtmise vaatenurgast,
mis oli kõige aluseks, ja samas tahtsime õppida mõistma
erinevates olukordades olevaid inimesi nii hästi kui võimalik.
Sellest lähtudes said inimesed Soomes ligi 30 aastat abi.
2008. aastal, kui mina seal enam ei osalenud,
lõpetas Rahaautomaadiühendus kriisiabi rahastamise ära
ja sellest peale on mul olnud südames selle tähtsa töö taastamine.
Paljud teisedki on olnud sama meelt ja alustame uuesti,
kui Jumal seda tööd kinnitab. - Sügisel ehk millalgi?
- Augustis toimub Perhenieme Evangeelses Koolis
esimene kriisiabikoolitus, kuhu on juba registreerunuid
ja saab veel juurde tulla.
Tahame koolitada kriisi- ja kasvurühmade juhte.
- Edu ja õnnistust teile selles!
Lõpetuseks naaseksin professionaalsete abiandjate juurde.
Mainisid märke, mille puhul peaks nende poole pöörduma.
Avalikkuses on aga palju räägitud, et professionaalide asutused
on väga umbes, on pikad järjekorrad.
On olnud vapustavaid näiteid, kus inimene on otsinud abi,
pole seda saanud ja see viib traagiliste tagajärgedeni.
Kerkib küsimus, et peaksime ilmselt kõik aitama,
kui muud abivõimalust pole.
Peame küll püüdma vältida hakkamist millekski, mida me pole,
kuid kuskilt peavad inimesed abi saama.
- See on tõsi. Nüüd on see avalikkuse ette tulnud,
kuid probleem on kestnud juba kaua ja nüüd ehk kulmineerunud.
Mäletan, et juba kriisiabitöö alguses juhendasin inimesi väga õrnalt
professionaalide juurde ja koolitasin ka teisi seda tegema.
Ma ei alahinda seda tänapäevani, kuid märkasin ka asja teist poolt -
sellest ei piisanud.
Väga tihti tulid inimesed tagasi ja ütlesid,
et pooletunnisest sessioonist kord kuus nende olukorras ei aita.
Kahe kuu pärast oli seal uus inimene.
Nägin kurja vaeva, et saada inimene ravile,
kuid lihtsalt polnud ressursse, kes ta vastu võtaksid.
Olen näinud sedagi, et inimene pole abi saanud
ja lõpetab surmaga veoauto all.
See on viinud olukorrani, kus peame kõik vastutuse võtma.
Me ei saa jätta seda üksnes mõnele professionaalsele abiasutusele,
vaid peame kaaluma, millised võimalused on olemas,
ja millised on meie võimalused kristliku kogudusena.
Suudame palju.
See on Piibli hingehoiunägemuse tuum: kandke üksteise koormaid,
nii täidate Kristuse käsku. Saame aidata,
küsimus on selles, on meil selleks südant,
kas tahame seda teha.
- Aitäh julgustamast!
Soovitan soojalt sinu uut raamatut "Masendusest võib paraneda".
Aitäh teile, head vaatajad!
Püüdkem olla valvel signaalide suhtes,
mida ligimese häda kohta saame, et võiksime anda ka oma panuse,
ja teised teevad seda, mida nemad oskavad.
Mõnedel on rohkem oskusi, kuid võime kõik osaleda.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri