CAFÉ BIBELN
Välkommen åter till Café Bibeln!
Idag talar vi rent praktiskt om det kristna liv -
som vi är kallade att leva som Jesu efterföljare.
Vad betyder de ord som vi så ofta använder -
när vi talar om troslivet?
Synd, försoning, Guds tilltal och den Helige Andes verk.
Sådana här viktiga saker ska vi tala om idag.
Min gäst är prosten Risto Soramies. Välkommen!
Du har, Risto, arbetat länge som kristen.
Senast har du varit i Turkiet, Istanbul -
som pastor för den lutherska kyrkan där.
- Tio år.
- Före det? Hur många år var du i Tyskland?
- 29 år!
- Sammanlagt 39 år utomlands och nu har du återvänt till Finland.
- Nå, hur verkar Finland, hur är det att återvända hit?
- På många sätt har det varit fint, en fin vinter!
Sådant har man inte fått njuta av på länge.
- Vi ska nu diskutera mycket centrala begrepp med dig.
Jag läste nyligen en 16-årig flickas berättelse.
Hon skrev att hon inte hade varit i kyrkan på länge -
hon beslöt att hon skulle gå dit och lyssna -
på vad de talar om nuförtiden i kyrkan.
Hon blev så arg när de sa att hon är syndig.
Den här 16-åriga flickan skrev: "Jag är ingen dålig kvinna".
Har det skett ett missförstånd här?
- Urho Muroma sade på sin tid: "Om man -
inte blir arg, så förändras man inte."
Det är ju så att de flesta normala människor som lever -
ett ordnat liv anser sig vara en ordentlig medborgare.
Och enligt ett visst medborgarmått så är han det också.
Och det är inte att förakta.
Men när vi är inför Guds tron så är det fråga om helt andra saker.
Gud är helig och nitälskande och blundar inte för en enda synd.
Vi tänker ofta att "jag är en normal -
människa på sätt och vis neutral -
varken särskilt god eller ond -
synderna är något som jag begår.
Ibland omedvetet, ibland medvetet.
Ibland en större synd, ibland en liten och ibland gör jag också något bra."
Bibeln säger något annat.
Jag blir inte ond eller syndig för att jag syndar.
Jag syndar för att jag är syndig.
Bibeln säger att jag är en syndare redan i min mors sköte.
Det är lätt att tro på det här när man jämför sig med Guds ord.
Jag syndar därför att jag är en syndare.
Om man inte är i kontakt med Guds Ord -
så blir det här begreppet förytligat.
Tyvärr kan det lätt bli ytligt även i kyrkan.
Man talar om synden mycket försiktigt ungefär som smärre felsteg.
Eller så här: "Annars en bra människa men -
några synder inträffade under resan".
Man försöker avhjälpa människans dåliga självförtroende -
genom att säga att: "Nåja, inte är du helt syndig".
Inför Gud är vi alltigenom syndiga t.o.m. så att Paulus säger -
att vi dött genom våra synder.
Jesus säger också att den som syndar är syndens slav.
Han är inte fri att avstå från eller ta upp -
synden. Han kan inget annat än lyda synden.
- Kan det vara så att när vi förytligar begreppet -
förkunnar vi inte längre synden så klart?
Den här flickan trodde kanske att människan blir -
futtig och mindre värd för att hon är syndig.
- Tvärtom, om en hund biter grannen så -
kanske man är tvungen att avliva den -
men man kan inte bestraffa den moraliskt.
Att människan ställs till svars är ju -
en stor hedersbetygelse för människan.
Det visar att vi är något helt annat än allt annat i universum.
Här gäller också det att vi är Guds avbilder.
Trots att avbilden blivit förstörd genom synden så -
finns ännu ramen kvar.
Vi är ansvariga inför Gud.
- I den gamla katekesen sägs att vi är den -
enda varelsen på jorden som kan höra Guds röst.
Om det är oklart för människan att vi är skapade och därför -
värdefulla och att synden är en upprorsanda som bor i oss.
Då blir det också oklart vad man egentligen behöver Jesus till?
En kvinna sa till mig en gång efter predikan -
att hon trott att bara Gud behövs men -
men nu förstod hon vad Jesus behövs till.
- Det här är en vanlig fråga som människor har.
Man tänker kanske att Jesus är en bra lärare eller ett gott exempel.
Men Jesus är, som Paulus säger, den andre Adam.
Mänsklighetens andra far eller början.
Den förste Adam ledde oss i döden genom sin synd.
Hans synd var att han ville vara oberoende av Gud eller likvärdig Gud.
Frestaren sade att ni kommer att ha samma kunskap som Gud.
Adams synd ledde till skilsmässa från Gud.
Därifrån härstammar döden, synden, allt det onda här i världen.
Också allt det onda som finns i mitt bröst.
Då skickade Gud sin Son Jesus Kristus som en ny, andra, Adam.
En ny mänsklighet skapades. Den innebär den egentliga pånyttfödelsen.
Genom tron, Guds Ord och sakramenten -
kommer vi in i den nya mänskligheten.
Vi får förlåtelse för våra synder.
Vår andliga död raderas och vi får ett andligt liv.
Detta är Jesu roll i det hela och det -
kan inte finnas någon mer central roll.
Utan Jesu död och uppståndelse så kan -
det inte finnas någon kristen tro.
- Det här är intressant för ibland hör -
man sägas att den trosupplevelse -
jag har räcker. Man behöver inte ens tala om Jesus.
Då är det ju fråga om ren religiositet.
- Ja så är det och den står i vägen för en levande tro.
- Tro är alltså inte en prestation inom den kristna tron.
Den är en gåva från Gud och den kommer av Ordet.
När vi talar om Ordet så säger kristna ofta att har Gud talat till dem.
Var finns egentligen Guds tilltal?
- När människor säger så till mig så -
svarar jag: "Grattis! Du har läst Bibeln!"
Där talar Gud, det är klart att Gud -
kan påminna oss om något bibelställe -
men börjar vi söka Guds röst utanför Bibeln så går vi vilse.
Människan börjar lyssna in helt andra saker, det som -
man tror är Guds röst kan bero på gårdagens skämda apelsin.
Det är så mycket som påverkar oss men -
det skrivna Ordet, Guds Ord är säkert.
Vill du höra Guds Ord så läs Bibeln högt.
- Då säger vissa: "Ja, men när jag läser Bibeln -
så är det så torrt, den är inte levande för mig.
Är det ändå Guds Ord för mig?"
- Då är det som om jag skulle få ett -
kärleksbrev från min älskade men jag -
sade att det var så torrt att jag började tänka på något roligare.
Vilken fräckhet!
Jag förstår det här. Bibeln kan verka torr -
för mig också någon gång. Det gör ingenting.
Det är ändå Guds Ord, oberoende av om det känns torrt eller inte.
Jag kan försäkra att ju djupare och flitigare man läser -
Bibeln desto mindre torr verkar den.
- Det tycks finnas en felaktig uppfattning.
De som betonar Bibeln, att Gud talar där -
anklagas ibland för att inte ha en levande tro.
Då frågar man sig om de någonsin -
erfarit hur starkt Gud talar i Bibeln.
När jag själv kom till tro så skedde det -
genom att Gud talade till mig genom Bibeln.
- Gud talar mycket starkt genom Bibeln: -
"Min son, min dotter, dina synder är dig förlåtna."
Starkare budskap än detta behöver vi inte.
Också kristna söker allt möjligt spännande -
men vid domen frågar vi inte efter något annat än att få höra -
den här kvinnans eller mannens synder har blivit förlåtna.
Paulus sade att evangelium är Guds kraft -
det som Jesus har gjort för oss för att försona våra synder.
Det är Guds kraft!
- Allt hänger ihop, t.ex. begreppet synd, om jag inte förstår att -
jag är syndig så har det här ingen större betydelse för mig.
Jag kanske tycker att jag är en bra människa och det kommer -
som en överraskning att jag behöver hjälp vid den yttersta domen.
Har jag en sådan felaktig uppfattning om mitt -
tillstånd så behöver jag inte det här.
Någon sa en gång att Bibeln endast kan förstås av en syndare.
Vad säger du om det?
- Så är det! Jag studerade i Tyskland under 70- och 80-talet -
och jag hade där en from, bra professor som sade -
att Bibeln är en oredig bok för den som söker allt möjligt i den.
Men den som söker det som håller vid den yttersta domen -
för honom blir Bibeln mycket klar.
Det blir kanske tydligare ju mer man studerar Bibeln men -
Bibelns egentliga budskap blir mycket klart!
- Vi ska tala om en annan sak. Vi har fått -
den här stora gåvan: de troendes gemenskap.
Församlingen och i dess centrum, nattvarden som vi firar.
Också om nattvarden kan folk säga: "Nå det är ju en bit -
bröd och en slurk vin. Varför skulle det vara så viktigt?"
- I söndagens predikotext säger Jesus -
i Johannes evangelium sjätte kapitel -
"Den som äter mitt kött och dricker mitt blod har evigt liv".
Han säger det många gånger, många blev sårade och lämnade Honom.
De tyckte att Jesus använde så hårda ord -
men det innebär ju ett stort löfte.
Att delta i nattvarden visar inte hur religiös eller helig jag är -
utan som Paulus säger så ofta som ni -
äter det här brödet och dricker ur den här kalken -
så proklamerar ni Jesu död.
Jag blir delaktig i Jesu kropp, Jesu blod.
Samtidigt säger jag att jag inte kan komma till Guds bord -
utan att någon har gett sitt liv för min skull.
På det sättet proklamerar jag Herrens död.
Och på samma gång erkänner jag att jag är syndig.
- Om vi nu tänker på det här att vi som kristna -
är beroende av och inte kan tänka oss livet -
utan Guds löften och nattvarden m.m.
Om vi talar om mission -
så säger man ibland att man inte bör evangelisera.
Det finns sådan hjälpverksamhet där man lovar att inte evangelisera.
Är det här då inte motstridigt då vi som kristna -
själva medger att vi är desperata efter -
Guds Ord och förkunnelse om Kristus.
Och sedan säger vi att det inte behövs i missionsarbetet.
Det är ju en omöjlig tanke.
- Vad ska vi då föra ut? Mjöl kan de få annanstans ifrån.
Jag har själv arbetat inom mission där vi har hjälpt fattiga och -
människor i svårigheter. Det hör inte så mycket till -
missionen som till livet. Det är på allas ansvar.
Inom missionen talar man om sådana saker som -
människan av själv inte kan veta.
Det är en nyhet om en händelse som inträffat för din skull!
Jesu död och uppståndelse som inträffade för din rättfärdighet!
Jesus dog för att rädda oss och uppstod för vår -
rättfärdighet, för att försona våra synder.
Man talar om vänskapsevangelisation som nog har sin plats.
Men man kanske gör det av egen godhet -
och glömmer att vi är syndare.
Den som lär känna mig, lär känna en skurk.
Vi gör allting utgående från vår egen smärta och våra egna glädjeämnen.
Det är Guds kärlek i Kristus Jesus som föder nytt liv, inte vi.
Det är ett under. Jag har sett hur människor -
kommer till Jesus och blir döpta.
Går man till dem och frågar vem som omvände dem -
så åtminstone skulle de inte svara Risto!
De kanske inte kan svara på frågan.
De har hört Guds Ord och kommit till tro på det och sedan blivit döpta.
- Det är egentligen ganska lömskt.
Jag kommer ihåg att jag har hört dig -
tala om att om vi levde på något -
särskilt sätt så skulle våra liv övertyga människor.
Det här är lite oärligt för å andra -
sidan så vet vi att det finns kristna -
som när de ser hurudana andra kristna är -
så är de nära att förlora tron!
- Ja, så är det om vi är sanningsenliga.
Jag menar inte att vi ska gå omkring och tala om vår egen ondska -
men är jag ärlig så inser jag att jag inte är något gott exempel.
I något fall kan jag vara det men inte i frälsningssyfte -
förutom att folk ser att har en sådan människa -
fått sina synder förlåtna så kanske jag också...
- Kan man då istället för att tala om en som är frisk och kan hjälpa -
tänka sig två sjuka människor -
och den ena säger: "Jag har hittat en medicin som verkligen har hjälpt mig."
- Det här blev en insikt för oss i Istanbul -
i vår församling att vi inte kommer till -
församlingen, till nattvarden för att -
visa ett gott exempel utan för att vi är syndare.
Av den anledningen kommer vi till kyrkan -
hör på predikan och deltar i sakramenten.
Vi har ingen annan räddning.
- Nu kommer vi då till det dagliga livet.
Ibland känns det som om kristna delar in livet i vardagsliv -
som innebär städning, byggande, sköter barn o dyl.
Och sedan har man det egentliga andliga -
livet som sker någonstans på något möte -
det är det egentliga andliga livet. Är det här rätt?
- Verkligen inte! Vi får hela tiden leva i goda gärningar.
De blir kanske bristfälliga men t.ex. en mamma -
som sköter sina barn, byter blöjor och kokar gröt m.m.
Nuförtiden måste ju ofta båda föräldrarna jobba utanför hemmet.
Vi sköter familjen, läraren undervisar barnen lyder sina föräldrar.
Det här är de goda, förberedda gärningarna.
Det normala livet som vi lever till Guds ära.
Det innebär inte att vi måste välja något -
utöver det vanliga någon mystisk sak. Ibland kan Gud också leda oss -
till något sådant. Någon gärning utöver det vanliga.
Den vanliga människan har vanligtvis inte -
tid att göra annat än att leva sitt normala liv.
De är de goda gärningarna när vi i lydnad och tacksamhet -
lever vårt liv och tror på att Gud förlåter våra synder.
- En intressant sak är att vi undervärderar religiositetens kraft.
Jag vet inte om du kommer ihåg en gång när vi var på -
samma tillställning och där fanns en person som arbetat i Indien -
och som var väl bekant med hinduismen och där var -
också en person som kände till buddhismen och du själv -
känner väl till islam. Där var vi alla fyra.
Den som levt bland buddhister berättade att där fanns -
t.o.m. ett museum för alla rullstolar o.dyl. som berättade om helanden.
Helandet är inte begränsat till kristendomen.
Den som kände till hinduismen berättade -
att där får man mycket kraftiga upplevelser och man ser syner o. dyl.
Du berättade också att även inom islam upplever man -
Guds ledning, bönesvar och man dansar i anden.
Sedan uppstod frågan att vad är det som gör kristendomen unik?
Du log då och sade smutsiga blöjor och en tom grav.
Vad menade du och kan du förklara?
Om du vill fråga om Gud älskar mig så se på Betlehem där -
änglarna sade att det ska vara som ett tecken för er -
att ni hittar ett barn inlindat i en krubba.
Vad är då lindor? Jo det som numera kallas blöjor.
Vad som finns inuti blöjan behöver vi inte prata om.
Gud blir verkligen människa.
Han behöver modersmjölk, den allsmäktige Guden.
Och sedan korset.
En Gud som är villig att dö på korset för din skull.
Månne Han älskar dig?
Han dör, begravs och övervinner döden.
Det här är vår räddning, vårt hopp och vår glädje.
Det är det här som vi kristna och kristendomen lever på.
- Detta kan man inte hitta inom någon annan religion.
- Nej, inget liknande.
- Det är också en omöjlighet och en skymf.
Inom judendomen är det en skymf att Jesus -
skulle vara den enda vägen till Fadern.
Det är kränkande både inom islam och inom hinduismen -
och det drunknar i de miljontals gudar som de har.
- Inom islam säger man att Gud är nådig.
Den nådige har tagit sig en son.
Det är förskräckligt, bergen sjunker nästan ner i marken -
marken öppnar sig och himlen faller ner -
för att man säger sådana förskräckliga saker.
Det som för oss innebär den största glädjen -
är för dem en förskräcklig skam och hädelse.
- Här finns alltså den enorma skillnaden. Skillnaden ligger inte så -
mycket i det yttre, under och sånt.
Skillnaden är Jesus Kristus, vem Han är och vad Han gjorde.
Det är vår enda räddning.
Tack! Risto Soramies att du gästade vårt program för att -
prata om det här ämnet och jag önskar dig allt gott i ditt liv!
- Tack detsamma!
- Tack också till er, kära tittare för att ni varit med oss!
Vi ska hålla fast vid det som är verkligen -
unikt inom kristendomen, som inte -
finns någon annanstans: Jesus Kristus, Hans liv -
Hans person, Hans arbete på korset för vår skull.
Det är vår räddning. Det är något annan än den religiositet -
som vår värld och ofta också våra egna liv är fulla av.
Ha en välsignad vecka och så ses vi igen om en vecka i Café Bibeln!
Översättning: Susanne Öst Himlen TV7