PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime sellest, et meil on vaid üksainus elu
ehk mida tasub selle eluga peale hakata.
Minu külalisteks on kaks kristliku misjonitöö veterani.
- Tere tulemast, Isto Pihkala! - Aitäh.
- Olid NSVL üleminekuajal Ingeri kiriku peasekretär.
Tere tulemast, Pentti Heinilä! - Aitäh.
- Oled pikalt aidanud tagakiusatud kristlasi NSVL-is
ja Ida-Euroopa maades.
Sinu elust on kirjutatud raamat "Erittäin salainen" (Eriti salajane),
mis räägib salajasest Piiblite vedamisest NSVL-i.
Räägime teiega sellest, et meil on vaid üksainus elu.
Pentti, oled elanud selle elu täisajaga kristlikku tööd tehes.
Kas kahetsed?
- Sama küsimuse esitas mulle Anne Flinkkilä oma saates
1990. aastate keskel.
Vastasin siis ja ka täna: Ma ei kahetse,
et olen veetnud elu parimad aastad Jeesuse teenistuses
ja jumalariigitööl. Sellest pole midagi kahetseda.
Olen kahetsenud mõningaid kutsumusaastail tehtud vigu.
Peamiselt seda, et andusin liiga põhjalikult oma kutsumusse,
nii et pere jäi veidi hooletusse ja seda olen kahetsenud.
Palusin tookord saates lastelt andeks
ja olen nendega sellest rääkinud.
Oleksin pidanud rohkem kodus olema, kui lapsed olid väiksed.
- Naaseme kohe selle raske tasakaalu juurde.
Sama küsimus sulle, Isto Pihkala.
Oled teinud pika elutöö kristlikus kirikus ja organisatsioonis.
Kas kahetsed?
- Ei saa kahetseda, kui muud valikuvõimalust ei ole.
Minu tee on olnud sisemiselt niivõrd selge,
et ma ei näe mingit põhjust kahetsemiseks
ega mingit muud võimalust.
- Kas see oli kutsumus? - Jah.
Väga varasest noorusest peale, ehk isegi lapsepõlvest.
- Meil on tõesti vaid üksainus elu. Reinkarnatsioon on muinasjutt.
Kui öeldakse, et meil on kutsumus, kuidas sa seda, Pentti, ette kujutad?
Kas sul oli täiesti selge, mida pead tegema
või kuidas said aru, et sul on kutsumine
teha täisajaga kristlikku jumalariigi tööd?
- Kui 14-aastaselt usule tulin, oli tunnistamine ja kuulutamine
ärkamisajal loomulik.
Käisime kõikjal, kus oli inimesi ja viisime neile evangeeliumi.
Minu misjonikutsumuses oli erinevaid etappe.
Läksin tihti vaiksesse metsa Piibliga palvetama
ja Jumala tahet otsima.
Lugesin palju jumalasulaste elulugusid,
kust avanes erinevaid mõtteid.
Palusin palvet: Jumal, sina lasksid mul maailma sündida,
ehk on minulgi siin mingi ülesanne. Aita mul leida, mis see on.
Mäletan, et läksime kord Liibanoni, Süüria ja Jordaania kaudu Iisraeli,
ja buss peatus kõrbeteel, kus oli üks külake.
Giid ütles, et seal külas oli üks üksik naisterahvas
juba aastaid misjonitööd teinud.
See puudutas sügavalt minu noort südant.
Kui Kristuse armastus võib kellegi suhtes nii vägev olla,
et tullakse oma elu ohverdama,
kas minagi saaksin midagi sellist teha.
Kui lugesin misjonipioneer C. T. Studd'i elulugu,
kes sündis lossis miljonäri pojana,
oli kriketi maailmameister ja läks hoopis misjonitööle,
kõigepealt Hiina, siis Indiasse ja lõpuks Aafrikasse.
Kui omaksed ja sõbrad ütlesid, et ta on hull,
ta on maailmameister ja läheb sinna oma elu hävitama,
vastas ta, et isegi kui tal oleks 1000 elu,
annaks ta need kõik Kristusele.
Kui on aga ainult üks kiirelt mööduv elu,
siis küsisin, mida pean mina oma eluga peale hakkama,
moodustus mitmest seigast kutsumus, millele otsustasin täienistipühenduda.
Teadsin üsna varakult, et see on seotud misjonitööga.
Õppisin medvennaks, et võiksin Aafrikasse minna,
kuid Jumal viis hoopis Ida-Euroopasse.
- Täna räägitakse palju eneseteostusest
ja iseenda leidmisest.
Räägime tänases saates Jeesusele elamisest.
Kuidas näed oma elus nendevahelist tasakaalu?
- Leidsin eneseteostuse just sellest, et tahtsin elada Jeesusele.
Jumal on loonud mind elama osaduses Endaga.
70-aastase elu vältel esines erinevaid valikuhetki,
mil pidin endalt küsima, kas järgin Jumala poolt loomises
ja lunastuses mulle antud kutsumist või teen ma midagi muud.
See ei välista elu rikkust ja mitmekülgsust,
kuid tahan elada Jeesusele.
Jeesus on andnud mu elule sisu ja mõtte
ja juba väga noorelt arusaama, et Jeesusele elamine
ei ole iseendale elamine, vaid sisemise rahu, turvalisuse
ja rõõmu jagamine lähedastele ehk misjonitöö.
See viis valikute juurde, mis kujundasid minu teeraja.
- Kui palju me ka Jeesusele ei elaks, oleme samas ikkagi inimesed.
See on suur kutsumus, kuid võib tasakaalust välja minna.
Mainisid, Pentti, et kaotasid tasakaalu pere suhtes.
- Olen tagantjärele mõelnud, et noorena misjonitööle asudes
ei omanud ma teadmisi ja tarkust, mis mul nüüd on.
Polnud vaimseid isasid, kes oleksid õpetanud.
Pigem rõhutati suhet Jumalaga, seejärel jumalariigitööd
ning alles seejärel tulid pere ja muud asjad.
Õppisin aastate jooksul, et see oli vale järjekord.
Esimene peaks olema suhe Jumalaga,
seejärel abikaasa, pere ning alles siis kutsumustöö ja muu.
Tol ajal sellist mudelit polnud.
Ärkamisajal tahtsid kõik hoolega Issandale hingi võita.
Hiljem aitas mind USA uskliku arsti McMillan'i raamat
"Ei ühtki neist tõbedest", kus on järgmine tasakaalumudel:
suhe Jumalaga ja sellega seotud kutsumine jumalariigitööle,
seejärel töökohustused ja kolmandaks puhkamine,
meelelahutus, peresuhted, harrastused jms.
Peaks olema tasakaal.
Isegi kui pühendume ühele asjale, ei tohiks sellega liialdada.
Teise mudeli pakub logoteraapia.
Saksa teoloog Günter Funke adapteeris logoteraapiasse
Lutheri seaduspärasusi.
Selle püramiiditeooria sihib ühele tippväärtusele.
Paljud elavad ühe tippväärtuse toel.
Tennisemängijal on see käes ja jalgades;
kunstnikul pintslis; kristlastel võib see olla kutsumises.
Kui peaks ehitama elu mitmele erinevale sambale,
on esikohal pere, kutsumistöö, jumalariigitöö, harrastused,
inimsuhted.
Eluhoone koosneb mitmest erinevast sambast.
Kui üks neist kokku variseks, jääks hoone siiski püsti.
Kui elatakse vaid ühe tippväärtuse toel,
tabab inimest haigestudes või pensionile jäädes suur muutus,
kuna elus pole midagi muud ja ainsa toe kadumine lööb jalad alt.
Seda olen õppinud. Vigu ei saa kahjuks enam parandada.
- Kuidas sina, Isto, seda tasakaalu oma elus oled kogenud?
Sinugi elutöö on olnud pikk ja raske ning nõudnud aega ja keskendumist.
- Selleks on tõesti oskusi vaja.
Minu elu juhtmõtteks on olnud Jeesus ja sellest lähtuv kutsumine.
Mu elu ei ole olnud surutud üksnes evangelistiametisse,
vaid mul on olnud ka kunst, kultuuriharrastused,
maakonnapoliitika ja teised asjad, mis on elu tasakaalustanud.
Pere on tugev võitlusteema, kuid peab pidevalt endalt küsima,
kui palju ma teisi ärritan sellepärast, et olen kristlane,
ja kui palju oma käitumise ja eluvalikute pärast?
Kristlase rist käib asja juurde, kuid tihti arvame,
et raskused järgnevad vaid valedele valikutele.
Olen samuti eksinud, kuid Taevaisa on neile osutanud.
Minagi olen just perekonna puhul enim hooletussejätmist kogenud.
Olen seda kahju korvanud lastelastega.
Parandada võib ka suhteid laste ja naisega.
- Kui sellele pihta sain, mõtlesin, et nüüd hakkab Heiniläte pere
harrastustega tegelema.
Ostsin kogu perele õnged, kuid alustasin sellega liiga hilja
ega leidnud enam õngitsemisseltsilisi ja õnged on kasutamata garaazhis.
Ma ei mõistnud Sügissonaadi sõnumit, et kõik muu võib oodata peale lapse,
tema nimi on Täna.
Olen püüdnud seda vaimses töös noortele isadele õpetada,
et lapsepõlv on lühike; lapse nimi on Täna.
- Nüüd võib ehk lapselapsega minna pesapallimängule,
kus ei käidud oma lastega.
Taevaisa annab tarkust nende valupunktide parandamiseks.
On tõsi, et kiired aastad jätavad selle teema tihti hooletusse.
- Räägime veel kutsumisest.
Kuidas räägib Piibel kutsumisest?
- Kõige tuntum koht, Rooma 12:1, oli minu jaoks pikka aega käsuks.
"Jumala suure halastuse pärast, tooge oma ihud elavaks, pühaks
ja meelepäraseks ohvriks; see olgu teie mõistlik jumalateenistus."
Tundsin, et pean midagi ohverdama.
Kuulasin kunagi Per-Olof Malk'i selleteemalist õpetust
ja ta seletas neid kohti algkeelte põhjal.
Peaksime mõtlema ohverdamisele Jumala suure halastuse
ja evangeeliumi kaudu.
Roomlaste kiri on kõige evangeeliumikesksem raamat
ja sinna sobib ohvri mõte kõige paremini.
Ohverdamisõhutus on kreeka keeles 'parakalo'.
See tähendab viisakat kutset. Jeesus kutusb õrnalt,
kas leidub kedagi, kes tahaks tulla minu töökaaslaseks.
Kui see avaneb evangeeliumi kaudu, ei tunne me ärevust,
et peame veel rohkem jaksama ja veel midagi ohverdama.
See ei tähenda vales mõttes pereelu ohverdamist
kutsumistööaltaril, enesetapulendu, hullust,
väsinule vastutuse lisamist ega survet,
vaid vabatahtlikku evangeeliumist lähtumist.
Kui näha asja sellest vaatenurgast, pole see raske koorem.
Jeesus ütleb: "Minu koorem on kerge ja minu ike on hea."
Ike sobis täpselt härja kaela ja tegi koormaveo lihtsamaks.
Kutsumistöö pole lisakoorem, vaid meie koormaid kannab Jeesus.
- Mäletan oma eluski, kuidas pärast üht pikka,
väsitavat ja nurjunud aktsioonisuve olin valmis Piiblit nurka viskama,
arvates, et kristlus ei tööta.
Tegin Piibli lahti ja lugesin, kuidas Peetrus sai Gennetsareti järvel
oma teise kalasaagi ja Jeesus küsis temalt kolm korda:
Kas sa armastad mind?
Märkasin, et ma ei teinud asju armastusest,
vaid mind on tagant piitsutanud käsk.
Legalismietapi läbivad ilmselt paljud kutsumisest teadlikud töötegijad.
Inimene hakkab otsekui Jumalat aitama,
teeb rohkem kui vaja ja ajab end nurka.
Minu jaoks oli see suur kunstihetk - leidsin uuesti armu ja evangeeliumi.
Neid on esinenud hiljemgi.
Elus on tsükleid, kuid see pole kõigutanud kutsumist.
- Kui räägitakse täielikust Jeesusele pühendumisest,
võib mõni mõelda, kas kristlik sõnum pole,
et Jeesus andis end täielikult meile.
- Täpselt nii.
Kui küsime: kas oled andnud Jumalale kõik?
Olen endiselt andev osapool.
Andva osapoole olemasolu tähendab, et ta pole kunagi kõike andnud.
- Võin Jeesuse kõrval jälgida, mida Tema teeb.
- Nõustun Temaga ja lasen Tal end Tema soovi kohaselt kasutada.
Kuidas saaksin kõigest loobuda? Vajan pidevalt igasugu asju,
kuid suhtun sellesse kui Jumala kingitusse.
- Kui keegi küsib: Miks peaks elama just Jeesusele?
Mida vastaksite sellele kristlastena?
- Selles peitub igavene elu. Ma tahan elada.
Mitte üksnes siin ajas elatavat lühikest elu,
vaid ka Jeesusega taevas igaveses elus.
- Tema on Jumal.
- Ta on mind lunastanud patust. See ongi evangeelium,
mida räägin ka teistele. Lähme kõik koos Jeesuse juurde.
- Liigume oma vestluses kahe pooluse vahel.
Tihti ei mõisteta, et usk Jeesusesse pole lihtsalt arvamus,
vaid puudutab kogu elu.
Samas ähvardab meid alati oht tõlgendada usku nii,
et see muutub koormaks ja nõudmiseks,
mis muserdab ja vägistab meie isiksust.
- See on tõesti kerge juhtuma.
Tihti kõnnib noor kristlane käsutee lõpuni, satub ummikusse
ega leia enam kaitset käsu tiibade alt.
Mullegi näis kord, et tollased ahelad olid raskemad
kui varasem koorem maailmas.
Kui see on kristlus, siis: tänan, ei. Aitab.
Kui avaneb evangeelium ja saabub arusaamine,
et kui uskuda Piiblit, satub Jumalast lahusolev inimene hukatusse
ja sel juhul tahan hoiatada võimalikult paljusid
ning viia võimalikult paljudeni rõõmusõnumit,
et nemadki võivad pääseda Jumala taevasse.
- Mis nõu annaksite kellelegi, kes tunneb raskust ja läbipõlemist
just kristlikus töös?
- Inimese nõuanne ei ole siin parim. On hea teada,
et katastroofiolukorras, kus mul pole kedagi,
olen täiesti abitu; näen, kuidas teised edukalt jooksevad
ja saavad õnnistusi ning mina olen ummikus,
just tol hetkel seisab Jeesus sinu kõrval ja küsib:
Kas tahad? Kas oled nõus?
Tihti on asi selles, et inimene arvab: Mina ise.
Ummikolukord on suur Jumala arm, kuna siis pääseb Ta meile ligi.
On hea, kui mõni vend või õde näeb seda olukorda kõrvalt
ja räägib, et su kõrval on armastav, halastav,
sinu eest kõik teinud Jeesus, kes tahab anda sulle kõik,
mida sa vajad.
- Kas oled suutnud uskuda, et sulle on andestatud
kõik hooletussejätmised nagu kõik teisedki patud?
- Jah. Vaevlesin küll kunagi mõnda aega enesehaletsuses,
aga pärast asja läbiseedimist, pole see rohkem vaevanud,
Sain rääkida ka oma lastega.
Kriisi kohta veel üks mõte.
Hiina keeles kirjutatakse sõna 'kriis'
kahe tähemärgiga - 'oht' ja 'võimalus'.
Kui jumalariigitöös või kutsumises saabub 'burnout' või väsimus,
asub inimene ohuolukorras. Ta võib kibestuda,
loobuda kõigest või sattuda teiste valeotsuste kaudu uude kriisi.
Samas on uue kasvu võimalus.
Kasepõletust tundvad metsamehed teavad, et kasemaa on paras alus
uute kaskede kasvamiseks.
Helsingisse sõites möödun alati Forssa metsapõlengu piirkonnast.
Seal oli suur mets, kus nüüd kasvavad suured taimed.
Jumal võib sellest tuhast tõsta uue kasvu ja uue elu.
Tihti läheb vaja kriisi, mis lammutab ja lõhub
valed alused ning seejärel saame ehitada oma kutsumistöö
õigele Kristuse alusele ja evangeeliumile.
Selleks pole vaja tingimata burnout'i kogeda.
Paljud võtavad endale suuremaid koormaid,
kui Jeesus on ette näinud.
Jeesus ütles, et Tema koorem on kerge.
Lisame sinna ise asju juurde ega pane tähele,
kui Jeesus kutsub meid üksikusse tühja paika hinge tõmbama.
Jeesus viis oma jüngrid pidevalt aeg-ajalt üksindusse, puhkama
ja meelt lahutama.
Kuigi Ta töö kestis vaid 3 aastat, vajas Temagi puhkust.
Miks mitte ka meie, kelle töö kestab 50 aastat?
- Aitäh, et rääksite saates oma elust ja kogemustest.
Aitäh teilegi, head vaatajad!
Jumal ehitab tuhast midagi uut. See lohutab ja innustab.
Me ei pea oma elutükke, mille keskelt end vahel leiame,
ära viskama, vaid neist luuakse midagi uut ja ilusat.
Seda suudab vaid meie Looja.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri