PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Meil on Soomes usuvabadus - võime trükkida ja osta Piibleid,
trükkida kristlikku kirjandust, koguneda ja kuulutada.
Täna räägime ajast, kui naaberriigis seda vabadust polnud.
Mida see tähendas kristlastele, mis olukorda muutis
ja milline on olukord täna?
Minu külalisteks on kaks veteranmisjonäri.
Tere tulemast, Isto Pihkala.
Olid neil aegadel Ingeri kiriku peasekretär.
Tere tulemast, Pentti Heinilä! Tegid Euroopas ja NSVL-i aladel
pika misjonikarjääri. Räägime sellest kohe lähemalt.
- Isto, milline oli kristlaste olukord Nõukogude ajal,
kui polnud Lääne demokraatia harjumuspärast vabadust?
- Ka Nõukogude ajal olukord vaheldus. Kiriku ja üksikuskliku usu osas
oli erinevaid ajajärke, kuid kui ühiskond valis
peaideoloogiaks ateismi, sattusid kõik usundid raskustesse.
See viis konkreetse tagakiusamiseni kirikuorganite vastu -
omandid konfiskeeriti; ja samuti usu väljendamise vastu -
inimesi vangistati, neid süüdistati erinevates asjades.
Eriti pikki karistusi said võtmeisikud;
koguduste kogunemistesse ja osadusse sekkuti.
Suleti kogu info, mida kogudused tavaliselt kuulutustöös kasutavad.
- Raamat "Vankileirien maa" (Vangilaagrite maa)
avaldati Soomes 1981. aastal.
Lugesin seda siis ja mõtlesin, et tegemist on liialdamisega.
Raamat kirjeldas detailselt NSVL vangilaagreid,
kus viibis usu tõttu mitmeid usklikke.
Hiljem selgus, et see oli tõsi.
- Jah. Näiteks 1960. aastate alguse ärkamises sündinud
Evangeelsete Kristlaste Koguduste Nõukogu liikmeist
viibis 1961-1987 vanglas üle 1000 inimese -
pühapäevakooliõpetajaid, pastoreid, piiblitunnijuhte, evangeliste.
Kui kõigi vanglaaastad kokku liita, saame ühe denominatsiooni
vanglakaristusteks üle 4000 aasta.
Aktiivsete kristlaste pikad vanglakaristused olid normaalsed.
Näiteks noortetööd teinud pastor ja kirjanik Nikolai Rapov.
Oli normaalne, et kolleegid kohtusid teineteisega vanglas.
- Raamatu avaldamise ajal smugeldati meile Läände
ka Aleksander Solzhenitsõni raamatut "Gulagi arhipelaag".
Terrori objektiks oli kõik kommunistlikust ideoloogiast erinev,
ka ühiskondlikud teisitimõtlejad ja teisi usundid.
Kristliku kiriku hävitamine tsaaririigi suurima institutsioonina
nii õigeusu, protestantluse kui teiste suundade osas
oli äärmiselt süstemaatiline.
Alles jäeti mõni nn näidiskirik, et näidata usuvabaduse olemasolu.
- Mis muutis just kristlased niivõrd tagakiusatuks
ja NSVL riigivaenlasteks?
- Ateistlik-kommunistliku rezhiimi inimkäsitlus on erinev.
Kristlus esitas sellele väljakutse - evangeelium, teine inimkäsitlus,
teine arusaam inimese päästest, teispoolsuse utoopia.
See oli nagu kõrvakiil kommunismile.
- See kõik toimus lähiminevikus - veel 1960.-1980. aastailgi.
Pentti, osalesid töös, mis aitas neid kristlasi.
Selle kohta on raamat "Erittäin salainen" (Eriti salajane).
See tõlgiti hiljuti vene keelde ja avaldatakse Venemaal.
Kuidas nood kristlased tolles olukorras hakkama said?
Kust nad abi said?
- Nad rajasid oma elu Jumala Sõnale
ning tahtsid olla kuulekad Kristusele ja Jumala Sõnale.
See tõigi tagakiusu.
Surve all loodud koguduste nõukogu oli neile toeks.
Uuenduste teele asus sadu kogudusi. Kõik rajati Jumala Sõnale
ega tehtud mingeid kompromisse riigivõimuga.
See oli nende töö aluseks.
- Samuti said nad abi väljastpoolt.
Selles raamatus räägitakse Piiblite salakaubaveost.
Räägi sellest veidi. Miks pidi Piibleid sinna salaja viima?
- Lihtsaks põhjuseks oli Piiblite defitsiit.
Paljudes kohtades polnud isegi piiskoppidel ja jultustajail Piiblit.
Piiblid olid osadeks jagatud - mõnel oli Efeslaste kiri,
mõnel Korintlaste kiri ja neid jagati omavahel.
Raadio kaudu loeti aeglaselt piibliteksti
ja inimesed kirjutasid üles. Piibleid lihtsalt ei jätkunud.
Need olid konfiskeeritud, hävitatud.
Kristlased palusid neid.
Mõtlesin, kui minul poleks Piiblit, tahaksin, et keegi tooks.
Asi polnud salakaubaveos, kuna NSVL konstitutsioon
Piiblit ei keelustanud, kuid määratles, et keelatud on
NSVL-le poliitiliselt või majanduslikult kahjulik materjal.
Toll tõlgitses Piiblit NSVL-le kahjulikuna
ja seepärast neid ka põhiseadusevastaselt konfiskeeriti.
Peidukaubavedu on parem määratlus kui salakaubavedu,
kuna viimane tähendab millegi seadusevastase üle piiri toomist,
et sellest majanduslikku kasu saada. Asi polnud selles.
Piibleid ei müüdud, vaid kingiti kogudustele.
- Neid levis kõikjal NSVL-is, Siberini välja.
Pärast piiri ületamist veeti neid üha kaugemale.
- Läänes oli kullerivõrgustik, kes toimetas Piiblid üle piiri
ja kohalikes üleandmispunktides võtsid inimesed need vastu.
NSVL kullerivõrgustik toimetas Piiblid edasi.
Kullerid olid enamasti naised, kuna neid ei süüdistatud hulkurluses.
Nemad kandsid raskeid raamatukotte.
1960. keskpaigas saabus kirikunõukogule 5 Piiblit
ja 15 Uut Testamenti ning nad arutasid, mida teha.
Kõikjal valitses suur vajadus, kõik tahtsid Piibleid.
Nad mõtlesid kaardi ääres, et saadame need kõige kaugemale,
kuna nende võimalused Piibleid hankida on väikseimad.
Otsustati Vladivostoki kasuks.
Kui seal kuuldi, et saab Piibleid, saadeti kaks venda
8000 km kaugusele neile järgi.
Meie kontaktisiku Mihhail Horevi sõnul
polnud ükski majanduslik kulu liiga suur,
kui oli võimalik saada Jumala Sõna.
- Isto Pihkala, osad luteri kirikud ei saanud Piiblitele järgi tulla.
Osad elasid aastakümneid trükitud Jumala Sõnata;
nad kuulasid seda raadiost, kopeerisid ja elasid nii usuelu.
Asjaolusid raskendas see, et kirikuõpetajad olid vangis.
- Need, keda ei hukatud.
1937. aastal alanud tagakiusust peale oli kirikuõpetajate saatuseks
tavaliselt hukkamine, kui nad põgenema ei pääsenud.
Mõned jäid ka vanglates ellu.
Luteri kirik kui institutsioon hävitati NSVL-is täielikult,
alles ei jäänud ühtki luteri kogudust.
- Mis juhtus luteri kiriku usklikega, vaevalt neid kõiki hävitati?
- Protestantismis olid üldised kirikuõpetajad -
keegi võttis karjase rolli. Nad kogunesid kodudes
seoses nime- ja sünnipäevade ning matuste pidamisega,
kuna kogunemiseks pidi olema mingi ettekääne.
Kogunemisvabadust ei olnud.
Suurte hulkadena võis koguneda vaid traditsioonilisteks üritusteks.
Tihti koguneti surnuaedades, kuna seal käimine oli lubatud
ja see oli müstiline teispoolsusele viitav koht,
mida ateistlik kommunist võõrastas. Seal oli rahulik koguneda.
Piiblitöö oli väga kristlik, ei eristatud kirikkondi.
Vanglates toimusid oikumeenilised seminarid,
kuid eri denominatsioonide kirikuõpetajad vennastusid.
Jumala Püha Vaim ühendas ja nende töö oli ühine.
Hetkel võib seda näha Venemaa kristluses,
kus erinevate konfessioonide liikmeid peetakse vendadeks.
- Aeg, kui polnud Piibleid, kirikuõpetajad olid vangis
või hukatud ja kogunemisvabadus oli piiratud,
muutus Jeltsini ajal.
- Jah. Suur läbimurre toimus 1988. aastal
õigeusu kiriku millenniumi ajal.
See oli vanal Tsaarivenemaal nii märkimisväärne kultuurisündmus,
et võimud pidid otstustama, kuidas seda tähistada.
Lõpuks mööndi glasnosti olukorras selle kristlikku tausta,
kui kommunism oli juba pankrotiks küps.
- Siis algas ka Piiblite postitamine.
Kui kuuldi, et Piibleid võib postiga saata,
saatsime esimesel aastal juba 30 000 pakki.
Soome Post sai meilt noil aastail vist postikulude eest miljon marka.
See võimalus avanes just seoses Millenniumi-üritusega.
- Minagi osalesin seal.
Palusime Piibli-saajail teatada, kas need jõudsid kohale.
See oli umbusu aeg, ei teatud kindlalt, kuhu nad jõuavad.
- Post kartis pakke vastu võtta, arvates, et need tulevad kõik tagasi.
Kuid ei tulnud.
- Valitses suur umbusk - ei usutud, et see võiks tõsi olla.
- Tuli mõista riigi suurust ja karjuvat vajadust Piiblite järgi.
Piibleid toodi salaja kohale mitte üksnes mõnihaaval,
vaid ka veoautodega.
- Veoautosaadetised algasid juba 1970. keskel.
Enne Moskva 1980. a Olümpiamänge viis meie veoauto kohale
108 000 raamatut.
Ühes koormas oli ca 60 000 taskuformaadis Piiblit.
Lasti vastuvõtmiseks vajati 6-7 tühja veoautot.
Jumal tegi ime ja saadetis pääses tollist läbi.
Koomiline on see, et samal ajal edastati kirikujuhtide vahel
misjonitöösse puutuvat infot filmirullidel taskulambipatareides,
millega jäädi vahele, kuid suur Piiblilast pääses läbi.
Kui Jumal sekkub ja teeb imesid, on kõik võimalik.
- Raamat "Erittäin salainen", mis on hetkel läbi müüdud,
räägib sellest kõigest täpsemalt.
Peame saateaja piirangute tõttu mahutama tohutu infohuluga
lühikesse vestlusse.
Kui olukord muutus, ootas ees tohutu ülesehitustöö.
Luteri kirik oli praktiliselt täiesti hävitatud.
Mis oli ülesehitustöös peamine?
- Kommunismiaja lõpul, 1970. aastail, õnnestus Ingeri kirikul rajada
kaks uut kogudust - Petroskoi ja Pushkin.
Need allutati karmile kontrollile.
Üks ülesehitustöö peamisi külgi oli luua usklike vahele usaldust.
Kristlased teadsid, et neid on pidevalt üles antud -
toimusid vahistamised ja keegi oli teised reetnud.
Käis Juudaste jahtimine.
Kestis väga raske sisemine vaimne protsess,
enne kui kristlaste vahel sündis ulatuslik usaldus,
et taastada kirikustruktuur ja jumalateenistused.
Kiriku institutsiooni ehitamine tähendas ka usalduse loomist.
Teise kristlase usaldama hakkamine oli põhjalik vaimne protsess.
- Hea uudis on see, et kogudus jäi siiski ellu.
Mitmed evangeelsed kogudused säilisid kogu selle aja jooksul
ning jätkasid seejärelgi tööd.
- Jah. Nad tegid palju misjonitööd.
Ingeri kiriku piiskop Harri Kuukauppi ütles,
et Ingeri kirik elab pidevas misjonitööärevuses.
Väljakutsed on tohutud.
Evangeelsete kristlaste koguduste nõukogu otsustas,
et pärast vabadusaja koitmist võivad nad vabalt misjonitööd teha.
Neil on erinevais Venemaa paigus ja endistes liiduvabariikides
400 misjonäripaari, eelkõige aladel, kus puuduvad teed ja transport.
Nad suunduvad kõikjale, kus pole kuuldud evangeeliumi.
Nad on ehitanud eriautosid, mis kulgevad teede puudusel ka lumes.
- Et jõuda kohtadesse, kus pole teid.
- Et pääseda üle soiste alade, kui need talvel külmuvad.
Suvel pääseb sinna vaid helikopteri või jõelaevadega.
Nad kasutavad ära kõik võimalikud kanalid.
Samuti ostsid nad suuri laevu evangeeliumi ja Piiblite levitamiseks.
Nad teevad täie innuga tööd, mis oli NSVL ajal võimatu.
Pidevalt sünnib uusi kogudusi.
Igal aastal ristitakse nende ringkonnas 2000 uut usklikku.
Kõikjal sünnib uusi kirikuid.
- Kahest Ingeri kogudusest oleme jõudnud tänapäeva ...
- ... kus kogudusi on 80 ja palvelaid 200.
Tohutu misjonitöö progress ja kuulutamise levik
tekitab vajaduse töötegijate järgi.
Üks kirikute probleeme on väljaõpe.
Noored jutlustajad peavad saama õpetust ja õppima tundma Piiblit
ning kõike misjonitööga seonduvat.
Teine kasvu võti on väljaõpe.
Välised tingimused - ruumid jms, tulevad järgmiseks.
Jumala kogudus tahab koguneda ja selleks on ruume vaja.
Neid on Venemaal endiselt raske organiseerida.
Naabruses kooskäivat kogudust võõrastatakse.
Selles valdkonnas on palju tööd ja mitmeid tasandeid.
- Kas see kõik võib korduda ja vabadus taas kaduda?
- Pean seda täiesti tõenäoliseks.
Pikemas perspektiivis rääkides on tegemist ajalootsüklitega.
Ateistlikku riiki Venemaast ideoloogiliselt ilmselt enam ei saa,
kuid multiväärtuselises ühiskonnas võib kirik põlu alla sattuda
muudel põhjustel.
- Ateism ja vabadus teineteisega läbi ei saa.
- Ka absoluutne vabadus ei saa kristlusega läbi.
- Viimane küsimus.
Räägime rasketes tingimustes tehtavast tööst ka edaspidi,
kuid mida sina, Pentti, neist aastaist isiklikult õppisid?
- Esiteks, et Jumala Sõna põhjal võib tegutseda kõikidel aegadel.
Õppisin tundma ka Jumala võimalusi. Ta on suur, imesid tegev Jumal.
Nägime palju imesid.
Kolmandaks - Jumal on vägev nõrkade seas.
Olime piiblikulleritena väga arad, häbelikud ja nõrgad,
kuid Jumal riietas meid ülesande jaoks oma väega
ja varustas meid tööks.
Jumal muutus esirindel tööd tehes väga vajalikuks, suureks,
armastavaks ja imesid tegevaks.
- Sinu elutööst rääkiv raamat avaldatakse peagi ka vene keeles.
Kui keegi soovib seda toetada, võib võtta ühendust
Soome Evangeelse Luterliku Rahvamisjoniga.
Kahjuks on meie aeg otsas.
Aitäh, et rääkisite lähiajaloost, mida ei tohi unustada.
Aitäh, Isto Pihkala ja Pentti Heinilä.
Aitäh teile, head vaatajad!
Me ei tohi unustada lähiajalugu, kus NSVL-is elasid usklikud
väga rasketel aegadel, kuid Jumal oli ometi suur
ja näitas, et Ta on kõikide olukordade Jumal.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri