PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime sellest, mis saab pärast surma
ja sellest, et kristliku õpetuse järgi
on alati olnud kaks sihtpunkti - põrgu või taevas.
Saatekülaliseks on toimetaja ja teoloog Pasi Turunen.
- Tere tulemast! - Aitäh.
- Räägid oma uues raamatus "Uskon puolesta" (Usu kaitseks)
erinevatel teemadel - loomisest ja Piiblist
ning peatükis "Võiduhinna poole" ka igavikust ja tulevikust.
Seal puudutad ka rasket teemat põrgu kohta.
Mõned peavad seda solvavaks ega suuda põrgut uskuda,
kuna see on nii ebaõiglane.
Miks peetakse põrgut ebaõiglaseks?
- Ütlesid, et see on mõnedele komistuskiviks.
Olukord on päris hea, kui neid on vaid mõned.
See on suur teema ja solvab ehk isegi mõnd usklikku.
Inimesed kahtlevad seoses põrguga Jumala õigluses,
kuna me ei räägi enam piisavalt põrgust ega põhjenda,
mida tähendab pääste ja see, et inimene mässab Jumala vastu.
Põrgu jääb muu evangeeliumiga võrreldes abstraktseks
ja sellele lisatakse igasugu kujutlusi,
osa neist lähtub Piiblist, osa mujalt - igavene tulejärv jne.
See näib tõesti kohutavalt.
Elame postmodernistlikus maailmas, kus igaühel on oma tõde.
Kui kutsume inimesi uskuma Kristust, kes andestab patud,
näib neile nagu reklaamiksime mingit jäätisesorti.
"Tore, et oled kristlane. Tore, et see sulle sobib.
Mina leidsin midagi New Age'ist või budismist."
Teine võib vastata, et nii uskudes satud põrgusse.
See kõlab nagu: kui sulle ei meeldi šokolaadijäätis, satud põrgusse.
Me ei ole osanud selgitada, et oleme tõeliselt eksinud
kõige kõrgema Jumala, kõrgeima majesteedi vastu,
kes on andnud kõigele elu ja hoiab alal kõike olevat,
kes on kehtestanud kogu inimliku moraaliseaduse.
Ilma selle taustata on inimesel raske mõista põrgu õiglust.
Sellest kõigest peaks taas evangeeliumit kuulutades rääkima.
- Kuulutamise teemal on sinu raamatus lk 30 prof Päivikki Antola artikkel,
kus ta kurdab, et jutlused ei räägi enam patust ja kohtumõistmisest.
Tema sõnul on luteri jutlused täna leebelt veenvad sõnumid,
jumalusõpetuslik esitlus.
Tema väitel on kohut mõistev Jumal luteri pastoritele raske teema.
"Põrgutuld ja igavest karistust väga kergelt ei kujutata;
pattu mainitakse harva, meeleparandust pole vaja,
kuna pole millestki meelt parandada.
Miks pastorid ei jutlusta, mida usuvad?"
Enamus neist siiski usub taeva ja põrgu olemasolu?
"Enamustes jutlustes kurdetakse vaid inimeste halbust ja puudulikkust,
rääkimata patust ja kohtumõistmisest.
Armust jutlustatakse, kuid selle vastandist patust mitte."
Sina tõded hiljem, et olukord liigub samas suunas ka vabakirikutes.
Miks sellest enam ei jutlustata?
Kas sellepärast, et ei osata põhjendada
või seetõttu, et õigupoolest enam ei usuta?
- Usutakse. Kuid ei piisa üksnes põrgusse uskumisest.
Vaja on ka muud. Sõltub, milline on meie arusaam inimesest.
Minu analüüsi järgi, mis ei pruugi olla ainuõige,
on evangeeliumikuulutamist mõjutanud ja miks ei jutlustata enam põrgust.
Miks inimesed ei mõista, kui sellest jutlustatakse,
on muutus, mis on toimunud meie arusaamas inimesest.
Inimesed ei teadvusta end enam patustena, eksinutena,
kes on oma tegudega ära teeninud Jumala kohtumõistmise.
Piibel ütleb: Kõik on pattu teinud ja Jumala armust ilma.
Ilma Kristuseta oleme kõik oma pattude tõttu hukka mõistetud.
Kohtuotsus meie pattude eest on täiesti õige.
See nähtub väga hästi Norras toimunud Breiviki veretööst.
Hiljuti otsustas Norra kohus, et ta oli süüdimatu.
Teda ei saadeta vanglasse, teda ei karistata,
vaid ta saadetakse ravile.
Saan sellest ideest põhimõtteliselt aru.
Soomes on eluaegne vanglakaristus ca 16 aastat;
süüdimatuks tunnistatud saadetakse ülejäänud eluks vaimuhaiglasse.
Mõte sellest, et enne kui inimest süüdistatakse kuriteos,
mille eest teda võidakse karistada, mõtleme meie,
et ta on psühholoogiliselt haige ja vajab ravi.
Vanglad on vangide raviasutused, mitte karistusasutused.
See näitab muutust käsitluses inimesest.
Seetõttu on meil raske seedida, et Jumal karistab pattude eest.
Nii on muutunud ka käsitlus põrgust - see on raviv koht.
See viib omakorda selleni, et Jumal ei karista igavesti,
vaid saadab inimese kuskile määramata ajaks
ja kui too on õppetunni õppinud, pääseb ta välja.
See on üks põrgu tõlgendus, mis peegeldab uut inimese käsitlust.
Seetõttu on raske ka põrgust aru saada.
Asja pahupool on selles, et üllatuslikult on raske mõista
ka Jeesuse risti.
Kui millestki ei pea meelt parandama, kui pole pattu,
millel oleks igavene karistus, miks pidi Jumala Poeg
nii koledat surma surema - valama oma vere, kannatama?
Mel Gibson puudutas vaid põgusalt Jeesuse tegelikke kannatusi.
Kolgata sündmused olid äärmiselt brutaalsed ja vastumeelsed.
Miks see pidi sündima?
Mõned hakkavad seepärast lepitusõpetust muutma,
kuna ei suuda seda mõista.
Need on omavahel seotud - nõrk arusaamine inimesest
ja tema langemisest viib nõrga käsitluseni põrgust.
Nõrk põrgukäsitlus tähendab nõrka käsitlust ristist ja lepitusest
Risti ja lepituse nõrk käsitlus viib nõrga käsitluseni põrgust.
Peab olema kindel ja sügavalt piiblipõhine arusaam,
mida meie teod on korda saatnud, kuidas Jumal neid näeb;
kuidas on meie patud seotud Jeesuse surmaga.
Siis mõistame, et ka kohtumõistmine on tõeline.
- Küsimus põrgust on hetkel kuum teema ka Ameerikas.
Rob Bell kirjutas raamatu, kus ta eitab põrgut ja igavikku.
Sellele vastasid Francis Chan ja Preston Sprinkle raamatuga,
mis on ka soome keelde tõlgitud. "Helvetti" (Põrgu") on välja antud
samas kirjastuses, kus sinugi raamat.
Nemad lähtuvad sellest, mida Piibel õpetab
ja ühendavad selle teema Jumala pühadusega.
Kui muudetakse õpetust inimesest, põrgust ja lepitusest,
kas pole mitte muudetud ka käsitlust Jumalast,
nagu me võiksime seda teha.
- Jah. See on väga loogiline järg antud ahelas.
Piibli õpetust põrgust võib seletada tänapäeva inimesele
Jumala käsitluse baasil.
Tänase moe järgi kujundab igaüks enda pildi Jumalast,
ei mahu sinna enam Jumal, kes võiks inimesi pattude eest
õiglaselt igavesti karistada.
Seetõttu on terviku seisukohalt väga tähtis ka käsitlus Jumalast.
- Sel teemal ei jõuagi kaua rääkida, enne kui keegi ütleb:
minu jumal on armastus; Jeesus oli armastuse apostel.
Ometi on fakt, et mitte keegi Piiblis
ei räägi nii selgelt, palju ja põhjalikult põrgust kui Jeesus.
- Jeesus rääkis hukatusest rohkem kui taevast.
Meil on võimatu mõista põrgut, kui me ei mõista kristluse tervikut.
Kui sealt midagi eemaldada, peegeldub see ka mujal.
Sama on juhtunud ka selle õpetuse puhul.
Põrgu mõistmiseks tuleb mõista, mis kontekstis Piibel sellest räägib.
Sellest räägitakse just Jumala õiglase karistuse kontekstis.
Meil võib olla erinev arusaam õiglusest,
kuid see ei tühista fakti, et piibellik põrgu
on Jumala õiglane karistus, mis tähendab,
et põrgus pole kunagi kedagi, kes seda poleks ära teeninud.
Mul oli selleteemaline vestlus Helsingi Raamatumessil
ühe vanahärraga, kes muretses keskkonna pärast
ja kuidas kristlus on tema meelest põhjustanud keskkonnasaastet.
Soovitasin tal lugeda Lennart Saari raamatut "Haavatud planeet".
Siis rääkisime põrgust. Temagi meelest on Jumal armastus.
Küsisin, mis siis, kui keegi tungib sinu koju, tapab su lähedased
ja röövib su maja tühjaks; seejärel teatatakse tema tabamisest.
Lähed asja uurima ja tuleb välja, et mees on vabaks lastud.
- Miks? - Me oleme armastuse riik.
Vanahärra hakkas ka veidi mõtlema ja asjast aru saama.
Jumala armastus ei tähenda loomunõrkust.
Piibli järgi kuuluvad Jumala olemusse pühadus ja õigsus.
Jumala olemuse jagamatus tähendab, et ükski Tema loomuomadustest
ei hõlma midagi muud, nii et Tema armastus tühistaks
Tema pühaduse, mis samas ei tähenda, et Jumal poleks armastus.
C. S. Lewise sõnul on inimestel asjad tihti pahupidi -
armastusest on saanud Jumal; kuid Piibel ei ütle,
et armastus on Jumal, vaid Jumal on armastus.
Selles ongi vahe.
- Tihti küsitakse põrgu teema juures, mis saab neist,
kes pole kunagi sellest kuulnud?
Nagu oleks suur hulk inimesi, kes satuvad hukatusse süütuina.
- Käsitleme siinkohal vaid paari vastust.
Keegi meist pole Jumala ees veatu. Piibli järgi on kõik pattu teinud
ja Jumala aust ilma.
Kas 'kõik' puudutab ka neid, kes pole kunagi evangeeliumi kuulnud?
Kas nemad on pattu teinud?
Ja teiseks - kas Jumal on õiglane ja õige,
kui Ta karistab patust tolle pattude eest?
Kolmandaks - kas Jumalal on õigus, kui Ta karistab patust pattude eest,
isegi kui too pole Jeesusest kuulnud? Muidugi on Ta õige.
Jumal on õige, kuna Ta karistab inimest tolle üleastumiste eest.
Maises kohtus ei võeta kedagi vastutusele nii,
et loetaks esiteks ette süüdistused, siis karistus
ja seejärel küsitakse, kas ta tahab karistust või armu saada.
Alles seejärel oleks neil otsekui õigus teda
oma kuriteo eest vangi panna, kui ta on saanud kõigepealt võimaluse
armu saada.
Süüdlase karistamiseks piisab sellest,
et ta on teinud kuriteo ja teda võib süüdi mõista.
Kui talle armu antakse, on see erandjuhus.
Samuti pole Jumal kellelegi oma armu võlgu.
Võiks öelda, et Jumalalt võib nõuda vaid õiglast ja õiget käitumist.
Kui inimesed Tema vastu eksivad, toimib Ta neid karistades õiglaselt.
Kui Ta kellelegi Kristuses armu annab, teeb Ta midagi erilist enda pärast,
mitte armusaanu teenete tõttu.
Teine oluline asi -
Jumal ei karista inimesi selle eest, mida nad pole saanud teada.
Kui inimesed, kes pole kunagi Jeesusest kuulnud,
kuuluvad Piibli järgi hukatusse, ei tähenda see,
et Jumal karistaks neid, et nad pole võtnud vastu Jeesust,
kellest nad pole kunagi kuulnud.
Kolmandaks -
Jumal ei pea inimesi vastutavaks nende suhtumise eest Jeesusesse,
kellest nad pole kuulnud, vaid selle eest,
mida Ta on neile ilmutanud.
Roomlaste 1. ja 2. peatüki järgi on Jumal ilmutanud end looduses
ja selle eest ei saa põgeneda needki, kes pole kuulnud Jeesusest.
Neil on teadmisi Jumalast ja Pauluse väitel
on nad selle teadmise ära põlanud.
Neil on südametunnistuses Jumala käsuseadused.
Juutidel olid sellele lisaks ka käsulauad.
Jumala moraaliseadused on kõigi südames,
ka neil, kes pole kunagi Jeesusest kuulnud.
Nii pole võimalik, et neil poleks teadmisi Jumalast,
mingeid teadmisi õigest ja valest.
Jumal võib pidada neid vastutavaks nende teadmiste eest.
Kõik on pattu teinud - nii need, kellel pole käsuseadust,
kui ka need - juudid, kellel on käsuseadused.
Kui kuhugi saabub evangeelium, on see suur Jumala arm.
See pole õiglus, kuid samas see ka ei riku Jumala õiglust.
Armu ei saa seletada õigluse kaudu.
- Misjoniajaloos on see olnud üheks motiiviks,
kuigi peamiseks on olnud Jeesuse armastus ja isiklik kogemus.
Üheks misjonitöö motiiviks on olnud just see,
et Jeesusest mitte kuulnud inimesed satuvad hukatusse.
Kas see võib mõjutada misjonitööd, kui kaovad usk Jumala pühadusse
ja hukatuse võimalusse?
- On raske näha, et see ei mõjutaks seda.
Siin on täiesti loogiline seos ja mõneti on seda juba
misjonistrateegiates näha. Räägitakse üksnes dialoogist
või taandatakse kõik vaid diakooniatööle.
Need on väärtuslikud asjad.
Kui mõelda, et hukatust pole ja inimesed võivad saada päästetud
ilma usuta Jeesusesse - 'inklusivismi' järgi võid olla
siiras ateist, siiras hindu, siiras moslem
ja saada siiski päästetud -, puudutab see otseselt misjonitööd.
Seepärast käskis Jeesus minna kõike maailma,
et inimesed kuuleksid evangeeliumi.
Mõnes mõttes on ebatäpne öelda, et kui inimene ei usu Jeesusesse,
mõistetakse ta hukka. Siit puudub pool tõde.
Kõik Piibli järgi hukatusse sattujad ei satu sinna esmalt seetõttu,
et ei usu Jeesust, vaid seetõttu, et on teinud pattu
ning on oma üleastumiste ja mässuga teeninud ära Jumala õiglase karistuse.
Kui meie evangeeliumi järgi lähevad kõik Jeesusesse mitteuskujad
hukatusse, on Jeesus hukkamõistja, mitte Päästja,
eelkõige nende jaoks, kes pole kunagi Jeesusest kuulnud.
Evangeeliumi kuulutamine on neile suurim karuteene.
Kuni nad Jeesusest ei kuule, lähevad nad taevasse.
Misjonär räägib neile Jeesusest ja nad on teel hukatusse.
UT ei kirjelda evangeeliumi ometi nii.
Kristus armastab inimest nii palju, et annab end Päästjaks inimestele,
kes lähevad ilma Temata hukka.
- Evangeeliumi levitamiseks on väga positiivne motiiv -
inimene ei satu hukatuse teele Jeesusest kuulmise tõttu,
vaid saab hukkamõistetuna võimaluse pääseda taevasse.
- Täpselt.
Võtame AIDS'i-epideemia. Kohutav inimlik tragöödia.
Suurimad probleemid on kolmanda maailma riikides,
kus pole ravimeid.
Vastavatesse uurimustesse investeeritakse tohutult raha,
et toimetada ravimeid kohtadesse, kus neid pole.
Aga eelkõige surevad inimesed neis riikides seetõttu,
et on nakatunud AIDS'i, mitte sellepärast, et neil pole ravimeid.
Neid ei tapa ravimite puudus, vaid otseseks põhjuseks on haigus.
Sama võib öelda nii vähi kui teiste surmatõbede puhul.
Vahetu surmapõhjus on haigus, mitte ravimipuudus.
Ravim teeb nad saabudes terveks.
Meil evangeeliumikuulutajaina on ravim ja Arst
ning meie kohustus johtub sellest, et teame, mis ravib inimese hinge
selle patususest.
Meie kohus on seda maailma viia.
Kohustus on õigetel õlgadel. Jeesuski ütleb:
Minge kõike maailma ja kuulutage evangeeliumi kõigele loodule.
Ta ütleb, et inimesed surevad oma pattudesse, kui nad Teda ei usu.
- Selle võrdluse kaudu võib mõista, et nii nagu AIDS'i olemasolu
motiveerib võimalikult palju teadusuuringuid,
et leitaks parimad ravimid ja levitataks neid võimalikult kiiresti
ja võimalikult ulatuslikult, peaksid ka kõik kristlased,
kes mõistavad Jumala pühadust ja põrgut,
olema eriti motiveeritud levitama evangeeliumi.
Meil on Arst ja meil on ravim, meie peaksime selle maailmale viima.
- Täpselt. Nii ütles Jeesus. See on meie kohus.
Naasen korraks nende juurde, kes pole Jeesusest kuulnud.
Spekuleeritakse, et äkki Jumal siiski päästab nad kuidagi.
Kui Tal oleks mingi teine päästeviis peale Kristuse evangeeliumi,
pole Ta meile seda ilmutanud.
On tohutu risk toetuda kristlasena lootusele või arvamusele
või isegi laiskusele, et ehk on Jumalal mingi vahend,
kui seda tegelikult siiski pole.
Nagu ravimiuuringudki ei spekuleeri, et ehk seal keegi leiab lahenduse.
Süvenetakse uuringutesse, et aidata ravimiga kogu maailma.
- Sinu raamatut lugedes tuleb esile evangelisti süda.
Tahad rääkida ligimestele Jeesusest, kelle oled ise leidnud.
Olen avastanud, et just Jumala pühaduse
ja põrgu reaalsuse kadumine on röövinud kristlastelt rõõmu
ja sügava motivatsiooni kuulutada ligimestele
ristilöödud Jeesust.
- Just. Evangeelium pakub meile midagi,
mida miski muu maailmas ei paku - võimaluse leida suhe elava Jumalaga,
kellega meil on suhted rikkis meie pattude tõttu.
Pole midagi toredamat sellest, kui patustanud ja eksinud inimene
leiab Kristuses tee tagasi koju.
- See toob ka realismi ja rõõmu kristlase enda ellu.
- Täpselt.
- Aitäh saates osalemast! Õnnistust sinu tegemistesse!
Soovitan kõigile Pasi raamatut "Uskon puolesta".
Kui mõtled põrgu teemale, tutvu ka Francis Chan'i raamatuga
"Helvetti", mis vaatamata karmile pealkirjale
on tõsine piiblipõhine uurimus, mida Piibel, Jeesus ja apostlid
antud teemal õpetavad.
- Mainin veel, et minu raamat ei tegele ainult selle küsimusega.
Raamatu lõpus on üks peatükk, mis käsitleb nii põrgu
kui taeva õiglust.
- Peame tulevastes saadetes ilmselt selle teema juurde naasma.
Tänaseks on aeg läbi.
Sinu raamat räägib enamvähem kõigest alates loomisest kuni lõpuni välja.
Soovitame soojalt.
Pole midagi imelisemat, kui see, et meil on Arst ja meil on patu ravim -
Jeesus Kristus, kes meie eest risti löödi.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri