PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime tähtsal teemal - usu kaitsmisest.
Räägime sellest külalisega, kes on siin varemgi olnud
ja keda alati tagasi oodatakse.
- Pasi Turunen, tere tulemast! - Aitäh!
Olen jälle siin nagu habe, mis ära aetakse, aga tagasi tuleb.
- Tore, et sa tagasi tuled.
Kirjutasid värskelt raamatu "Uskon puolesta" (Usu poolt).
Räägime sellest kohe täpsemalt.
Oled mitmekülgne mees - oled teinud raadiotööd, kuulutanud,
kirjutanud mitu raamatut. Kuidas see kõik alguse sai?
Sa ei pärine kristlikust perest, vaid kohtusid selle teemaga hiljem.
- Kasvasin üles üksikema hoole all. Kristus leidis mind 15-aastasena.
Pärast leerikooli olin Agricola kiriku suurel koolitusel,
kust sattusin ühte noortelaagrisse.
Seal toimus ühel õhtul leivamurdmine, kuhu pidid tulema kõik noored,
kuid meid oli vaid mõni üksik.
Seal juhtus midagi, mis oli Jumala vastuseks mulle.
Kui sealt lahkusime, saabus otsimisaeg,
mil tundsin, kuidas Jumal mu südames tõeliselt räägib.
Jeesus otsis ja kutsus mind.
Tekkis rahulolu, mida ma polnud kunagi varem kogenud.
See oli nii reaalne, et selle järgi oleks võinud kella õigeks panna.
Tulin koju ja hakkasin lugema üht kingiks saadud vaimulikku raamatut.
See juhatas lühidalt Kristuse tundmisele.
Leidsin taskust traktaadi, mille olin varem saanud,
aga taskusse toppinud. Sealgi oli väike patuse palve.
Nii hakkasid asjad liikuma.
Issand leidis mind ja võttis oma perre.
See on lühike versioon. Säästan teid pikemast loost.
- Suurepärane. Kas su tee on olnud siiani tasane
või on usuelus ette tulnud ka mingeid märkimisväärseid sündmusi?
- Olen saanud Jumala armust kõik need aastad usus olla.
Mul pole olnud selliseid usukriise, et oleksin mässates maailma läinud.
Kui mõelda usu kaitsmise teemale, siis keset enda kahtlusi ja küsimusi
hakkas mind huvitama, kas kristlus on midagi enamat,
kui see, et veenan end oma usus.
Seda uurides, avastasin, et kristlus seisab korralikul alusel.
See on uskumist väärt asi. Asi pole uskumises usu pärast.
Meie usul on tõeline põhi all.
Ma ei mäleta elus suuri sõlmpunkte,
mis oleks selles valdkonnas otseselt kuhugi suunanud.
- Sind tunti Soomes juba varem kui usu kaitsjat -
oled osalenud debattides ja pole kartnud tegeleda
raskete küsimustega ka oma raadiosaates.
Siin raamatus tuleb eriti esile, et usku võib ja peab kaitsma.
Miks?
- See pole ehk alustuseks kõige parem vastus.
Charles Spurgeon on öelnud, et evangeeliumit peab kaitsma
sama vähe kui lõvi.
Kristluses ja evangeeliumis on elav vägi.
Inimestel on kristluse kohta palju väärkujutlusi.
Inimeste religioosne kirjaoskus on viimasel ajal nõrgenenud.
Usklikena oleme hästi koolitatud selles osas, mida me usume.
Oskame öelda, mida Piibel millegi kohta räägib.
Kuid me ei oska hästi seletada, miks me midagi usume.
See ei pruugigi olla kõigi ülesanne.
Kuid kõik vajavad seda mingil määral.
Kui usk tähendaks vaid uskuda, mida keegi teine on öelnud,
ei ole selleski midagi valet.
Esimene uskumisviis ongi uskuda, mida teised räägivad.
Usun kuu kohta nende juttu, kes seal käinud on.
Selles pole midagi halba.
Inimene hakkab mingis etapis miks-küsimusi küsima ja kahtlema,
vähemalt paljud teevad seda.
Siis on vaja osutada, et nende küsimustega on tegeletud,
kristlus pole eile sündinud, vaid eksisteerib juba 2000 aastat.
Neid küsimusi käsitleb ulatuslik kristlik apologeetika ja filosoofia,
kust leiab vastuseid paljudele leerikoolis, meedias või koolis
kohatud küsimustele.
Arvatakse, et on tegemist mingi suure vastuargumendiga,
kuid vaja on vaid veidi mõelda ja vastuseid otsida.
- Elame ajal, mil vähemalt Soomes kerkib tihti kahtlusi või rünnakuid,
kahjuks vahel ka kiriku poolt ja kristlase nime kandvatelt isikutelt.
Üks Kuopio piiskopikandidaat Sakari Häkkinen ütles avameelselt,
et ei usu neitsist sündmist.
Mis juhtub, kui kristlased sellele ei vasta ega kaitse oma usku?
Mis saab, kui keegi väidab, et ei usu neitsist sündi,
ülestõusmist või muud ja kristlased kunagi ei vasta?
- Ma ei taha kritiseerida mingit konkreetset inimest,
kuid kui kaheldakse kristluse sajanditepikkustes põhitõdedes ...
On selge, et esineb lahkarvamusi kõrvalisemates küsimustes.
Meiegi pole kõiges ühel meelel.
Tähtsaim on olla üksmeeles päästmist puudutavais põhiküsimusis.
Need näitavad, et peale kristluse mõjutavad meid ka teised allikad
ning need võivad leida tee kirikusse,
nii et äkitselt hakkab keegi kahtlema mingis põhitões.
Mul oli Sakari Häkkineniga Facebook'is sel teemal vestlus
ja tean, millel põhineb tema Jeesuse neitsist sündmise eitamine.
Selle taustaks on äärmusradikaalsed Jeesus-seminari isikud,
kes õpetavad, et Jeesusesse uskumine kristluses
on vaid laen Kreeka paganatelt.
See mõtteviis tungis teoloogilisse mõtlemisse 20. sajandil,
kui 1960.-70. aastail otsiti paralleele teistest usunditest.
Tänapäeval seda isegi ei uurita enam.
Mõnedel jääb see aga kogu nende usu struktuuri mõjutama.
Kui kristlust ei kaitsta - Alister McGrath'i sõnul
vajatakse apologeetikat kristluse kaitsmiseks
vääritimõistmiste eest.
Tuleb selgitada, milles on asi.
See on nn eelevangeliseerimine.
Me ei püüa alati teisi põlvili ja patuse palvet paluma saada.
Meil võib olla selline sundus, et inimene tuleb tuua lahenduse juurde
ja panna teatud sõnu tunnistama.
Usu kaitsmine tähendab ka mingi eeltöö tegemist inimeses,
leevendan eelarvamusi ja vääritimõistmisi.
Jumala armust satub tema usuteele keegi teine inimene,
kes juhatab ta taevariiki.
- See on äärmiselt oluline.
Paljudel on väärarusaam, et kui oleme innustunud usukaitsjad,
võtame endale Jumala ülesande ja võime pöörata inimese usku,
kui esitame piisavalt head faktid. Kuid see pole ju nii?
- Ei. Jumal võib kasutada mis tahes vahendeid.
Ta võib kasutada halba evangeliseerimist
ja palju enam head evangeliseerimist.
Mõnes mõttes vastab tõele, et keegi ei saa Jumala lapseks
vaid inimmõtlemise tulemusel, kuid Jumal läheneb enamasti
täie mõistuse juures olevale inimesele arusaamise kaudu.
Usk tuleb kuulutatud evangeeliumi kaudu.
Usu kaitsmine on osa evangeeliumi kuulutamisest.
Sellele viitab ka Peetruse kiri, mis ütleb:
"Olge alati valmis kostma igaühele, kes teilt pärib aru lootuse kohta,
mis teis on."
Kostma, vastama ehk 'apologia' viitab kreeka keeles
kohtuistungil peetavale kaitsekõnele.
See ei tähenda usu väljavabandamist,
vaid seletamist, miks me midagi usume.
Enamusest kristluse vastu suunatud kriitikast tänapäeval ilmneb,
et tegelikult ei teata, mida kritiseeritakse.
Neil on mingi arusaam kristlusest ja peame kristlastena vaatama,
millist arusaama me edastame oma käitumisega
või me pole osanud seda seletada ja inimesele on jäänud usuasjadest
veider arusaam ja ta käiab seda kui katkist plaati
ning võitleb hernehirmutistega.
Siis on rõõm seletada, et kui see on kristlus,
siis seda ei usu ei mina ega kirikki,
ning saab näidata, mida kristlus õpetab.
- Uues Testamendis on ilmselt kaks rinnet -
kaitstakse usku eksituste vastu ja kaitstakse usku nende ees,
kes pole sellest kuulnud.
- Jah.
Kui mõelda evangeeliumidele, siis Johannes ütleb:
need on kirjutised Jeesuse tegudest, et te usuksite,
et Jeesus on Jumala Poeg.
Ükskõik, kas see on kirjutatud uskmatuile või usklikele,
näitab see, et Uus Testament ei usu vaid uskumisse endasse,
vaid see on usk, mis rajaneb teatud ajaloolistele faktidele
ja Jeesuse tegudele, millele võib viidata,
näiteks Jeesuse imed.
Kui Ristija Johannes hakkas vanglas kahtlema,
kas Jeesus on ikka see õige või peab ootama kedagi teist,
ei käskinud Jeesus tal lihtsalt uskuda,
vaid läkitas teisi talle rääkima, mida nad on näinud ja kuulnud:
pimedad näevad, kurdid kuulevad ja vaesed kuulevad evangeeliumi.
Jeesus tabas kaks kärbest korraga - Ta viitas Pühakirjale,
prohvetite ennustustele ja aktuaalsetele sündmustele.
Ta käskis Johannesel endal järeldada: nii on kirjutatud
ja sündmused tõendavad kirjutatut ning sellele võib usu rajada.
Kui kuulutada evangeeliumi neile, kes ei usu,
viitas Paulus Ateena Areopaagil kreeka filosoofiale ja poeetidele
ning üldisele ilmutusele Jumala loodu kohta.
Nüüd teatab Jumal, et tahab maailma üle kohut mõista
Jeesuse Kristuse kaudu ja räägib äkitselt ülestõusmisest.
Rääkimata poleemikast algkoguduse suhtumise üle judaismi.
See on täis usu kaitsmist. Kogudus pidi põhjendama,
miks on nemad Jumala tõotused saanud kogukond,
kes usub Kristust ja seda Messiat, kellest prohvetid on rääkinud.
Uus Testament on täis usu kaitsmise näiteid.
- Mainisid, et püüdsid oma vestluses Häkkineniga mõista,
mis on tema väidete taga.
Kui oluliseks pead seda, et kristlane mõistaks
nende mõtteid, kes esitavad kristlusele väljakutseid,
et oleks võimalik neile vastata ja oma seisukohti põhjendada?
- See on äärmiselt tähtis.
Kui mõelda mu enda elu pöördepunktidele ja ajale,
mil kirjutasin raamatu Jehoova tunnistajatest,
millest oleme siingi rääkinud, pöördusin just siis
apologeetika poole, et selgitada kristlikke väärõpetusi.
Tahtsin selgeks teha, miks nad usuvad, mida nad usuvad.
Sama kehtib ka selle näite puhul neitsisünni mitte uskumise kohta.
Mind on alati huvitanud, miks inimesed midagi siiralt usuvad.
Seetõttu läksin ka teoloogiat õppima, kuigi teadsin,
et Helsingi teoloogiline teaduskond on üsna liberaalne.
Teadsin, et nad ei ole rumalad ega õelad inimesed,
mis siis, et inimesel võib olla kristluse suhtes
väärõpetuslikke mõtteid.
Alati viib selleni mingi tee - alguses mõeldakse üht
ja sellel on mingi alus. Sellele järgneb üks ja teine asi
ning nii jõutakse praeguse seisukohani.
Tahan minna kulisside taha ja näha, kuidas sinna on jõutud.
Alles siis saab nende väiteid analüüsida.
Kristlastel on raskusi inimeste mõistmise
ja nendega arutlemisega.
Inimesed ei tee oma kristluse-vastasust õelamaks,
vaid selle taga on mingitel lähtekohtadel põhinev mõttestruktuur.
Selle väljaselgitamine ja sellega tegelemine aitab.
Nagu arst selgitab sümptomite põhjal välja sinu tegeliku haiguse.
- Milline koht on apologeetikas sinu meelest palvel?
- See on iseenesestmõistetav. See on vaieldamatu.
Kuigi mõistuslikel argumentidel ja Jumala antud arusaamise
tõsiseltvõtmisel peab olema koht evangeeliumikuulutamisel,
siis usule tulemine ja uuestisünd on ennekõike Jumala ime.
Kunagi võib teha terve saate Jeesuse sõnadest:
"Ükski ei saa tulla minu juurde, kui teda ei tõmba Isa."
Teises kohas ütleb Ta, et te ei taha minu juurde tulla.
Ei piisa sellest, kui esitame veenvaid argumente,
kuna inimeses on patt, mis mässab Jumala vastu.
Vaid Jumala Vaim suudab avada inimese arusaamise
nagu öeldakse Apostlite tegudes, kui Paulus oli kuskil palvepaigas
ja Issand avas Lüüdia südame, nii et ta pani tähele,
mida Paulus rääkis.
- Ühelt poolt toetutakse siin mõistuslikele argumentidele
ja põhjendustele, kuid samas kehtib fakt,
et inimesel võib olla ka fabritseeritud põhjendusi,
mis ei pruugi olla tegelik põhjus tema soovimatusele uskuda.
Selle taga võib olla mõni moraalne põhjus.
Seetõttu võib tema südant veenda vaid Jumal.
- Mulle on jäänud meelde üks Tapio Puolimatka lause:
meil kõigil on motiiv Kristuse mõrvamiseks.
Me ei taha kuulda tõde enda kohta.
Kristlus ei tähenda seda, et peaksime teadma teoreetilisi,
filosoofilisi kaitsekõnesid, kuigi neilgi on koht.
Püüdsin oma raamatus erinevate artiklite kaudu läheneda
asjadele kõigile tuttava telemaailma ja muu kaudu.
Vaatame kõik samu saateid ja filme, loeme samu ajalehti,
kus esineb asju, mis puudutavad ka kristlikku maailmapilti.
Nende põhjal on hea näidata, kuidas nähakse asju
kristluse seisukohalt.
Kui tegemist pole üksnes filosoofia ja mõistuslike aruteludega,
peab meeles pidama, et inimese põhjused mitte uskuda
pole alati ainult mõistuslikud, kuigi need peidetakse
väga mõistuspäraste põhjuste taha.
Olen õppinud, et ma ei pea muretsema, kui ma mõnd inimest kohe ei veena.
See ei tähenda, et olen esitanud nõrga argumendi.
Inimesel võib olla teisigi põhjusi, miks ta ei nõustu asja nägema
ega taha olla aus oma uskmatuse suhtes.
- Sinu raamatus on peatükk nimega "Usu ja mõistuse suhtest".
Tõded kohe alguses, et usklikegi seas on neid,
kelle meelest usul pole mõistusega mingit pistmist.
Olen kuulnud väidetavat, et neid asju ei saa mõista.
Miks ajavad usklikud mõistuse ja usu tihti teravasse konflikti
ning selle tulemusel tekib usk tunnetesse
nagu oleks tunded ja tundmused patuvaba territoorium.
Mäletame, et mõistus on langenud,
kuid unustame, et ka tunded-tundmused on langenud.
- Täpselt. See on väga tähtis.
See on usu kaitsmise osas väga selgitav tõsiasi.
Inimesed mäletavad hästi, et mõistus on langenud,
kuid oletatakse, et tunded pole langemist kogenud
ning on puhtad ja vabad. Langemine puudutab mõlemaid.
Säärane suhtumine mõistusesse võib johtuda sellest,
et arutlemist on olnud küllaga ja on arvatud,
et kristlust võiks pidada arutlemiseks,
mida see kindlasti pole. Kuid sellelgi on oma koht.
Meele ja mõtlemise arendamine endas kuulub pühitsuse juurde
nagu kõik muudki pühitsuse osad - palveelu, kogudus jms.
Jeesus ütles, et peame armastama Jumalat
kogu südamest, kogu jõust ja kogu meelest.
Viimane on tihti hooletusse jäetud.
Seetõttu kuulub ka usu kaitsmine pühitsuselu juurde.
Peame huvituma ka kristluse mõistuslikust kaitsmisest
mõistuslike argumentidega, mis erineb kujutlemisest,
et kõik avaneb mõistusega.
Evangeeliumis on alati valdkondi, mis ei mahu inimmõistuse piiridesse.
Need jäävad saladuseks või paradoksiks.
See ei tähenda, et need oleksid mõistusevastased.
Vahendid, mis Jumal on üldise loomistöö kaudu andnud,
nagu mõistuse kasutamine, ei ava kõiki küsimusi.
Näiteks Kolmainsus - kuidas saab Jumal olla kolm isikut
ja siiski üks Jumal?
Selles pole midagi mõistusevastast, kuid mõistus ei suuda seda haarata.
Need on kaks ise asja.
Kuidas võib surnu ellu ärgata? Kuidas võis Jeesus neitsist sündida?
Lugesin Soome professorite väiteid, kes nõudsid,
et ülikoolidest eemaldataks teoloogilised teaduskonnad,
kuna neitsist sündmist ei saa ju uskuda,
kuna see on bioloogiliselt võimatu.
Minagi usun kristlasena, et see on bioloogiliselt võimatu,
kuid selles ongi asja mõte - tegemist on imega.
Kõik teavad, et naised ei jää neitsina rasedaks.
Seepärast on tegemist Jumala tehtud imega.
Teadus imesid ei hõlma, kuid see ei tähenda,
et neid ei võiks juhtuda, kuna eksisteerib ka Jumal.
Nagu Paulus küsis: Miks arvate, et on võimatu,
et Jumal surnuist üles äratab?
Kui inimese maailmapildis Jumalat ei eksisteeri,
näivad mitmed asjad Piiblis võimatu, mõistusevastase ja uskumatuna.
- Kui öeldakse, et neitsistsündimist ei juhtu,
kuid tol ajal usuti seda.
Kuid ka 1. sajandil teati, kuidas lapsed sünnivad.
- Muidugi. Kes mõtleks välja sellise ettekäände,
kui leiab end enne abielu rasedana? Kuidas see juhtus?
Seletus, et seda tegi Jumala Vaim, on uskumatu.
Tolgi ajal oskasid inimesed mõelda, mis on võimatu ja mis mitte.
Seepärast on selge, et tegu on tõestisündinud faktiga.
- Meil hakkab aeg otsa saama.
Kuidas on apologeetika mõjutanud sinu enda usuelu?
- See on minu usuelu tohutult rikastanud.
Usuelu on nagu laud, mis toetub mitmele jalale.
Tundub, nagu ilma apologeetikata puuduks sealt üks jalg.
See lisab teatud toe ja selgroo.
See teeb võimalikuks ka Jeesuse misjonikäsu täitmise
minna kõike maailma nende juurde, kes selliseid küsimusi küsivad.
Mõistan, et kõiki selline usu kaitsmine ei huvita.
Kõik ei taha niiviisi evangeliseerida.
Mulle on see avanud palju võimalusi vestlusteks uskmatutega
just evangeeliumi ja Jeesust puudutavatest kesksetest küsimustest.
Minu blogi on hetkel minu tähtsaim side uskmatutega,
kes käivad seal arutlemas ja vaidlemas.
Väitlemine ja vaidlemine pole ehk sama hea,
kui põhjendatud arutelu, kuid olen märganud,
et see on loonud suurepärase sideme ja võimaluse rääkida uskmatutega.
- Aitäh saates osalemast! Õnnistust sinu tegemistesse!
Soovitan soojalt Pasi Turunen'i uut raamatut "Uskon puolesta"
ja samuti ka samanimelist blogi http://uskonpuolesta.blogspot.com
Lisaks kõigele muule on usu kaitsmine põnev,
kuna see toob uusi väljakutseid ja näitab,
kuidas Jumala Sõna peab paika ja on pidanud vastu
kõigile väljakutsetele juba 2000 aastat.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri