Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime täna lapse usust ja lapse vaimsest elust peres.
Minu külaliseks on Saara Kinnunen. - Tere tulemast!
Oled kiriku perenõustaja, kirjanik, viie lapse ema
ja sul on hea lähtekoht nendest asjadest rääkimiseks.
Oleme sellel teemal ühe saate juba teinud,
kuid see on lai teema ja alustame seekord sellest,
et lapse usust rääkides on oluline roll palvel.
See ilmneb veidi erineval moel, kuid samas jääb see elu jooksul
üsna samasuguseks.
Mil moel peaks see ilmnema väikelapse elus perekonnas,
et see poleks kunstlik, vaid loomulik ja spontaanne.
Millist nõu annaksid lapse palveelu toetamiseks?
- Enamasti ümbritseme lapse palvega juba teda oodates.
Usaldame lapse Jumala kätte.
Tänapäeva teaduse valguses osaleb laps palveelus juba emaüsas,
kuna kõhukihid on nii õhukesed, et vanemate hääl on kuulda.
Jeesuse ja Jumala nimi saab neile juba seal tuttavaks.
Sama palvet jätkame teda sünni järel õnnistades.
Vahel küsitakse, millal peaks alustama lapsega õhtupalve lugemist?
Vastan: esimesest päevast peale, õnnistame teda igal õhtul.
Turvalisel, rahulikul õhtuhetkel saab Jumala ja Jeesuse nimi
lapsele tuttavaks ja tema tundemälu ühendab need asjad -
kui räägiti Jeesusest ja Jumalast, oli hea ja turvaline olla.
See on palveelu algus.
- Nii et terve tee?
- Jah. Kui laps hakkab sõnu ritta seadma,
on ta juba õppinud, et õhtuti palvetatakse
ja õnnistatakse ning on võimalik,
et paljudes peredes loetakse lapsele mõnd traditsioonilist palvet.
Tasapisi võiks selle kõrvale tekkida ka vaba palve.
Paljudes peredes algas see küsimusega: keda me täna õnnistame?
Vanaema, vanaisa, koera ja kassi, autosid ja nukke jne.
Järgmisena lisasime küsimuse: mille eest täna Jumalat täname?
Tasapisi lisandub muid asju, näiteks muresid.
Täiskasvanu võib mingi palve ees paluda -
kui keegi on näiteks haige, võib sellest Jumalale rääkida.
Laps libiseb palvemaailma loomulikult
ja sellest peale ühist palvet aina jätkatakse.
- Mida arvad sellest, kui peredes on regulaarsed
ühised hardushetked, kus loetakse midagi ja palvetatakse?
- Väikeste lastega on see võimalik, kuna tihti õhtuti loetaksegi Piiblit.
On loomulik, et lapsele loetakse viimasena just Lastepiiblit.
Viimasena räägitu ja kuuldu jääb lapse ajus pealmiseks,
mistõttu tasub mõelda, millega lapse alateadvust
ööseks toidame.
Võib laulda ja palvetada ning kui lapsi on rohkem,
võib seda teha ühiselt.
Ühiseid õhtuhetki õnnestub lastega üsna mitu aastat pidada
ja see ei pea olema kuidagi pidulik, vaid lihtne ja järjekindel.
Meil, kõrge elatustasemega Soome peredes,
on igal lapsel aga oma tuba ja sel juhul läheb vanem lapse juurde.
Tean peresid, kus kõik kogunesid õhtueinele ja lugesid ka Piiblit
või mõnda hardusraamatut ning tänasid Jumalat päeva eest.
See oli traditsiooniks ja see on väga armas asi.
Tihti võib see iseenda vastu pöörduda -
kui kellelgi on alati paha tuju ja ei taha tulla,
tekib pingeline atmosfäär.
Meil oli neli väikest last samal ajal ühes toas
ja mulle jäi mulje, et alati oli kellelgi tusatuju
ning atmosfäär oli kõike muud kui lootsin.
Sel juhul palvetasime iga lapsega eraldi
ja see kestis mõne lapsega kuni leerikoolieani välja.
- Seega tasub olla vastavalt olukorrale paindlik?
- Kindlasti. Ja tundlik, kuna palve ei tohiks olla sundus
ja kohustus, vaid rõõmus privileeg.
- Palve kõrval on teiseks komistuskiviks Piibel
ja piiblilood.
Mis vanusest alates võiks hakata lapsele Piiblit lugema?
- Meil on väga armsaid lastele mõeldud pildiraamatuid
juba 1-aastastele ja Lastepiiblid
Mina loeksin juba 1-aastasele Piiblilugusid
ja õhtune Lastepiibli lugemine võiks saada harjumuseks.
Piibel võiks juurduda lapse maailmapilti
meie usu alusraamatuna.
- Kui lapsel tekib raskeid küsimusi loetud lugude kohta,
kuidas soovitaksid neisse suhtuda?
- Kõigile küsimustele me ei oska vastata.
Piiblis on asju, mille üle täiskasvanudki imestavad,
näiteks Vana Testamendi lugudes.
Võime öelda, et inimesed ei mõista alati Jumala eesmärke.
Lastel on oluline näha, et ka vanemad loevad Piiblit.
Minu uurimuses ilmnes, et kõik küsitlusele vastanud
mainisid spontaanselt kuidagi Piiblit -
vanemad lugesid Piiblit, mis vanuses nad oma Piibli said jne.
Oli selgelt näha, et nende usk on lapsest peale Piibliga seotud olnud,
kuna meie usk on Piibliusk.
Oluline on ka see, et laps omandaks ise Piiblilugemisharjumuse.
- Kui vanemad seavad piire, ja õnneks soovitatakse tänapäeval
piiride seadmist, siis on asju, mida õpetab Piibel -
Jumala Kümme käsku jms, kuid pered vajavad muidki reegleid,
mis ei lähtu otseselt Piiblist.
Siin võib olla kaks ohtu - esiteks, tekib ebakindlus, kui reegleid pole.
Teiseks, kui reegleid on liiga palju ja need on lapse meelest
halvasti motiveeritud või pole arusaadavad.
Kas on oht üle reguleerida ja liiga karmilt piire seada?
- Muidugi. Reeglid peavad olema sihipärased,
arvestama lapse iga ja neid peab olema nii vähe,
et suudaksime neid ka kontrollida.
Reegel kaotab tähenduse, kui selle täitmist ei kontrollita.
Kuna laps on ebaküps ja naudingualdis,
ei täida ta reegleid hea meelega.
Isegi kui ta reegleid teab, kuulub tema olemusse,
et kui keegi teda ei kontrolli, siis ta rikub seda,
vastavalt sellele, kuidas talle parajasti meeldib.
Seetõttu vajab laps kontrolli pikka aega,
samuti ka vestlusi reeglite teemal, et ta mõistaks nende mõtet.
- Kas on tähtis teha vahet Jumala ja vanemate seatud reeglite vahel?
- Ma ei ole kunagi nii mõelnud.
Me ei põhjendanud oma nõudmisi sellega, et Jumal ütleb nii.
See on muidugi üks vaatenurk.
- Lähme järgmise teema juurde. Sinu uues raamatus
"Lapse usk - kuidas toetada lapse vaimset kasvu"
on palju huvitavaid teemasid.
Üks eriti huvitav peatükk kannab pealkirja "Poisid on poisid",
kus rõhutad ehk veidi tänapäeva atmosfääri vastaselt,
et tüdrukud ja poisid on erinevad; selle erinevusega peab arvestama
ja on oluline, et ka koguduses oleks poistel mugav poisid olla.
Miks pöörad sellele tähelepanu?
- Esiteks seepärast, et kõigis Soome kogudustes on naisi rohkem.
Ka mõlemale soole suunatud laste ja noortetegevuses
on rohkem tüdrukuid kui poisse.
See tekitas küsimuse: miks?
Jeesusel oli jüngriteks 12 meest
ja evangeelium on mõeldud kõigile.
Oma põhiolemuselt on see väga mehelik asi.
Me ei ole osanud muuta oma koguduseelu
ning laste- ja noortekogunemiste kombeid sellisteks,
et need oleksid atraktiivsed ka poistele.
Olen olnud 20 aastat sellepärast mures,
kuna ka Jumal muretseb, sest see ei ole Tema eesmärk.
- Miks on oluline rõhutada poiste ja tüdrukute erinevust?
- Me ei pea seda rõhutama, vaid vanemate
ja koguduse töötajatena internaliseerima nende erinevust,
seda möönma.
Sel juhul ehitame oma tegevuse ja tegevuskeskonna selliseks,
mis arvestab ka poiste ja tüdrukute erinevustega.
- Küsin seda seetõttu, et elame neil päevil Soomes olukorras,
kus rõhutakse väga palju nende erinevuste kaotamisele
ning mehelikkuse ja naiselikkuse rõhutamine ei ole väga üldine.
Seetõttu uurin, mis motiveerib selle erinevuse esiletoomist?
- See liikumine käib lainetena.
Ka 1970. aastail oli sarnane trend, kus lasteaias püüti
mitte rääkida tüdrukutest ja poistest, vaid lastest;
et poleks eraldi mänguasju tüdrukutele ja poistele,
vaid kõik mängivad kõigega.
Tol ajal ei antud poistele püsse, vaid nukke ja pehmeid mänguasju.
Panime tähele, et see ei toiminud -
poisid tegid püssi kasvõi koorikleivast.
Poisse tõmbab võitluse ja võistluse poole.
Peame arvestama selle ja nende motoorilise aktiivsusega
poiste kasvatuses ja ka neile suunatud tegevuses.
Oleme ehitanud oma vaimse tegevuse pigem tüdrukute kommetele
ja mõtlemisviisile. Näiteks naiste verbaalsus.
Keskmised kooliealised poisid ei ole eriti verbaalsed
või raamatusse suunatud.
Ka nende empaatia- ja tundevõimed pole kõige tugevamad.
Tihti on õpetuses kasutatavad lood seotud tundeoskuste kasutamisega
ja toetuvad empaatiale, et mõistmine saabuks nende kaudu.
Pojad vajavad 'action'it - tegevust.
- Kuidas soovitaksid seda praktikas parandada?
- Esiteks, mul on kahju, et 1980. aastate lõpus
kõik poiste- ja tüdrukuteklubid ühendati.
Ometi on täheldatud, et kui mingil poiste-tüdrukute üritusel
on poistele mingi tegevus eraldi, muutub nende seltskonna dünaamika -
nad aktiviseeruvad, kuna see on vaid neile, ilma tüdrukuteta.
Selles eas ei ole kõige veetlevam, kui poisid ja tüdrukud on koos,
nad vihkavad teineteist veidi.
Meil peaks olema vaid poistele ja tüdrukutele mõeldud tegevust,
kuna nad on veidi erinevad.
- Laagreid ja iseseisvat tegevust poistele.
- Sellist tegevust, mis toidab poiste aktiivsust.
Näiteks, Piibli õpetamise juures - Piiblis on ka selliseid vaatenurki
ja lugusid, mis on atraktiivsed poistele - lahinguid jms.
Piibel on täis võitlust - muidugi sõjad,
kuid võitlus hea ja kurja vahel, õige ja vale vahel,
võitlemine nõrgemate eest jms.
See on poiste jaoks 'karm värk' - usklik olemine nõuab vaprust,
julgeda olla teistsugune ei ole nõrkade jaoks.
Võiksime õpetuses selliseid pooli esile tuua.
- Oleme rääkinud usust peres, aga liigume järgmise teema juurde -
murdeeas, selle eel või järel, paljud lapsed ei jaga vanemate usku,
nad hülgavad selle ja võivad suhtuda vägagi tõrjuvalt.
Nende väärtusmaailmad muutuvad vanemate omaga vastupidiseks
ja see on paljudele raske.
Paljudel tekib süütunne ja hakatakse endas vigu otsima.
Tekib ka suhtumisprobleem.
Milliseid ravimeid pakud selle probleemi lahendamiseks?
- See on valus teema.
Minu meelest räägib 'Kadunud poja' lugu samal teemal.
Ootav isa kindlasti palvetas oma lapse eest.
Isa armastus ja kodu aktsepteeriv soojus
jäid võõral maal poja südamesse, kuna põhja jõudes
ta otsustas sinna naasta. Ta teadis, et sinna võib minna.
Ootame, räägime lapsest Jumalale
ja väljendame lapsele igal viisil, et ta on tähtis ja kallis,
vaatamata kõigile rumalatele ja valedele valikutele.
- Suur viga oleks seega laps hüljata, kui ta ei jaga vanema väärtusi?
See võib olla rumal küsimus, kuid seda juhtub üllatavalt palju.
See on nii valus teema, et loobutakse isegi suhtest lapsega,
kui too valib teise tee.
- Mõistan seda valu, kuna see on vanemaile suur pettumus.
Me ei leia kergesti elutervet, normaalset suhtumist.
Laps teab täpselt meie arvamust - ükskõik kas alkoholi
või seksuaalkäitumise või muus sarnase valdkonna osas.
Ta teab, kui me ei aktsepteeri tema eluviisi.
Me ei pea seda talle kordama. Aga on hea, kui ta kogeb,
et teda aktsepteeritakse vaatamata tema valikutele.
Tänapäeval juhtub sedagi, et uskuva pere laps
valib mingi teise religiooni.
Selleski olukorras on ta valikuile vaatamata meie laps
ja armastame teda endiselt.
See on peamine võitlustander ja võime siin Jumalalt abi paluda.
- Teine raske teema on lapse abikaasa valik.
Vanemad ei ole alati valikuga rahul.
Siingi võib olla suurimaks veaks uus abielu hüljata.
- Kui suhtume lapse valikutesse, ka abikaasa valikusse, leigelt,
otsustavad nad meiega distantsi hoida.
Sel juhul jääme eemale ka lastelastest
ja kõigest toredast, mis sellele järgneb.
- Naaseme korraks usuteema juurde. Kas on võimalik,
et näitame oma käitumisega lapsele armastust,
kuid kui laps teab, et vanematel on antud küsimuses erinev arvamus,
siis seda fakti aktsepteeritakse ja elatakse sellega?
- Sellega tuleb igal juhul elada.
Paljudes peredes üks vanem usub, teine mitte
ja sellest hoolimata on võimalik elada head pereelu.
See on tunnustatud fakt, et ühe poole uskumise korral
on see nähtav tema eluviisides ja kooselu on ikka võimalik.
- Võtame lõpetuseks kõige tähtsama küsimuse:
kuidas edastada evangeeliumi - Jumala armastust ja andeksandi?
Oleme rääkinud reeglitest ja tähtsatest põhimõtetest,
aga kuidas edastada lapsele kristluse tuuma -
tänu Jeesusele oleme kõik armastatud ja meile antakse kõik andeks?
- See edastub juba lasteraamatute ja piiblilugude ääres
ning andeksandmise ja leppimise juures.
Minu peres oli kord eelkooliealiste lastega
väga keeruline päev.
Kui tuli õhtupalveaeg, ütlesin, et olen nii vihane,
et ei suuda palvetada.
Järgnes vaikus ja seejärel ütles laps:
"Jeesus annab andeks ka üleannetutele."
Olin õnnelik, et laps oli mõistnud evangeeliumi tuuma.
Nii ema kui laps olid pahandust teinud,
kuid ta mõistis, et andeksand kuulub mõlemale.
- Selleski näites ilmnes, et ema oli aus ja avatud
ka oma ebaõnnestumiste suhtes.
- Oluline on siiras ja läbipaistev elu
ning laps peab nägema evangeeliumi tõde
ka vanemate elus.
Nii edastatakse see ka lapsele.
- Aitäh, Saara Kinnunen, et avasid meile neid teemasid.
Sinu raamat "Lapse usk - kuidas toetada lapse vaimset kasvu"
annab palju ideid.
Ema-isa võivad selle põhjal peres asju arutada,
kui üks või teine on raamatu läbi lugenud.
Rõhutad siin ka arutelu tähtsust.
Aitäh ja õnnistusi sinu tulevastesse ettevõtmistesse!
Aitäh teile, head vaatajad!
See on sügav ja mitmetahuline teema.
On tore, et võime olla avatud ja tunnistada vigu, ebaõnnestumisi,
kuid Jumala armastus on suurem kui kõik meie ebaõnnestumised.
Tahaksin veel öelda neile, kes peavad end läbikukkujaks,
kuna laps on usust loobunud, siis tuleta meelde kadunud poja lugu -
ta tuleb lõpuks siiski koju, kui jaksame palvetada ja oodata.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri