Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime palju tähelepanu saanud teemadest -
võrdõiguslikkusest ja diskrimineerimisest.
Räägime neist veidi uuest vaatenurgast.
Minu külaliseks on dotsent Juha Ahvio.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Oleme neid teemasid varasemais saateis puudutanud,
kuid alustame täna sellest, et elame postmodernismi ajastul.
Kirjelda lühidalt, mis seda iseloomustab.
- Postmodernism vaidlustab järjekindla mõistuspärase mõtlemise
ja selle kohstuslikkuse ning essentsialistliku mõtlemise.
Essentsialism tähendab, et nii inimesel kui muudel asjadel
on teatud olemused
ja Lääne filosoofia põhisuunad on seda pikalt esindanud.
Postmodernism vaidlustab selle, väites, et need on kõik vaid nimed
või atomistlikud faktid, konstruktid.
Postmodernism eitab suure, loogilise narratiivi olemasolu,
mis seletaks erinevate detailide tervikut.
Nii jõutakse radikaalse konstruktivismini -
kõigel on ühiskondlik ja lingvistiline ehitus.
Michel Foucault ja Jacques Derrida väidavad,
et tõelisus on keel.
- Toome mingi näite. Kui rääkida seksuaalsusest, soost,
siis polegi olemas mingit mees- ja naissugu,
mille alusel moodustuks pere;
Mmeheks ja naiseks olemine on vaid sotsioloogiline konstrukt.
- Või isegi keeleline konstrukt. Identiteedi- ja keeleteoorias
väidetakse, et see on keeleline konstrukt.
Rõhutatakse, et igaüks võib valida oma seksuaalse orientatsiooni,
identiteedi, seda on võimalik vahetada,
ja selle vahetamisõigus kuulub isegi inimõiguste alla,
kuna see on vaid keelekonstrukt.
Postmodernismi väitel pole mingit tegelikkust,
on vaid keelelised konstruktid, sõnad on omavahelistes suhetes,
kuid pole olemas välist tegelikkust, kust näha, kuidas asi tegelikult on.
See on nn vana aristotellik vastandmõtlemine
väitest ja tegelikkusest.
See enam ei kehti ja kõik on ainult keel.
Postmodernism vaidlustab kõiki olemusstruktuure.
Paljud tänased küsimused on baasil konstruktivism vs essentsialism,
konstruktivism vs realism.
Realism tähendab, et on olemas tegelikkus,
kust saame mingil moel midagi teada.
Piibel esindab realistlikku nägemust.
Tegelikkus on Jumala loodud. Jumal ise on peamine tegelikkus.
Ta lõi tõelise maailma, inimese, tema teadmisvõime.
Inimene suudab tõeliselt teada asju ümbritsevast maailmast,
ajaliselt ja kvaliteetselt ehk nõrgalt, kuid tõeliselt.
Inimene võib teada ka Jumala kohta, kuna Jumal on end ilmutanud
nii sõnaliselt kui üldiselt.
Piibel ja kristlus lähtuvad sellest, et loodu peegeldab eesmärke,
mis Jumal on neile loonud ja seadnud.
See on väga essentsialistlik ja realistlik.
Konstruktivism esitab sellele väljakutse.
Midagi sellist pole postmodernismi väitel olemas.
Kui mõelda võrdõiguslikkusele, siis sellel on mitu dimensiooni.
- Läheme korraks tagasi.
Erinevate pere määratlemisvõimaluste suhtes -
nagu üks vasakpoolsete esindaja ütles teleris,
et isegi kümme inimest võivad pere moodustada,
asi on vaid kokkuleppes;
igaüks loob oma seksuaalsusvormi, mida tahab ellu viia.
Tekib küsimus, kas neile kõigile peaks andma võrdõiguslikkuse
nagu oleksid nad kõik samaväärselt head,
isegi kui ajalugu näitab midagi muud.
- Postmodernistlikul konstruktivismil on eetiliselt halvad tagajärjed -
nihilism: miski ei oma tähtsust, ega saagi omada,
kuna kõik konstruktid on sama head, kui me nii kokku lepime.
Postmodernistid ei ole oma usus eriti järjekindlad,
kuna nad teavad väga selgelt, mis on hea ja mis halb konstrukt.
Kust nad seda teavad, kui nende nägemuse järgi
pole olemas mingit objektiivset head ega halba?
Inimõigustest rääkides tekitab konstruktivism küsimuse,
et kui võtame konstruktivistliku, ateistliku, humanistliku hoiaku,
siis millel inimõigused põhinevad?
Need ei saa rajaneda mingitel olemuslikel alustel.
- Need on vaid omavaheline kokkulepe.
- Just. Need võivad vahetuda, muutuda.
Võiks küsida, mis tähtsust on ÜRO deklaratsioonil?
Paljud tahavad veendunult uskuda inimõigustesse.
Kristlane võib uskuda inimõigustesse, kuna usume Loojat, Jumalat,
kes on loonud inimese.
Jumala loomistöö loob inimesele ääretu inimväärikuse.
Usume üksikisikute õigustesse, millised nad ka poleks.
Ka pattulangenul on inimväärikus.
Kristlus on sellesse uskunud ja nii on lääne kultuuri tulnud
tõeline humanism, kus väärtustatakse inimest,
üksikisikut, inimväärikust ja elu.
Kristlik lääne kultuur on propageerinud seda mõtet.
Konstruktivistidel pole Jumalat, on vaid inimlikud kokkulepped,
miski pole millestki parem ja ometi tahavad nad rääkida inimväärikusest.
Nii jõutakse tulemuseni nagu kirjeldab 24.10.2010 avaldatud
artikkel "Helsingin Sanomat'es" Mia Halme-Tuomissaari,
kes on teadur Helsingi Ülikooli Erik Castréni Instituudis,
kirjutas teemal "Homode õigused ei ole üheselt seletatavad."
Ta tõdeb, et seksuaalvähemuste seisuse vaieldavus ÜRO-s
ja globaalsel tasandil näitab, et inimõiguste määratlemises
on tegemist väärtusvalikute ja rahvusvahelise poliitikaga.
Tema sõnul on ühetähenduslik toetumine inimõiguste mõistele
problemaatiline. Ta ei seleta tausta täpsemalt.
Tänapäeval, kus vannutakse konstruktivismi nimel,
ei ole enam õigustust rääkida inimõigustest ühemõtteliselt
ontoloogilise, kõikesiduva tegelikkusena.
Nende üle arutletakse, arutamata, mille põhjal,
ja kust nad tegelikult tulevad.
Konstruktivismi tagajärjel võivad inimesed öelda,
et need ei seo mind.
- Mina ehitan omale teise maailma ja teised mõisted.
- Väidetavalt inimõigusi vaidlustanud filosoofiaharidusega Jussi Halla
väitis, et kui lähtuda roheliste vasakpoolsete oletustest,
ei olegi inimõigustel mingit alust.
Kui keegi mõtleb ateistlikult, on see tõepoolest raske.
Kristlane võib rääkida inimõigustest.
See on antud diskussioonis oluline dimensioon -
inimõigused on üsna pingeline ja teooriapõhine mõiste.
- Õiglus, võrdõiguslikkus, kooskõla on mõisted,
millega täna rünnatakse kristlasi, väites, et nad eksivad nende vastu.
Kuidas mõista, et ainus nägemus, mis annab inimväärikusele aluse,
on hetkel süüpingis ja väidetakse, et too rikub õiglust jms?
- Võrdõiguslikkusest, õiglusest ja kooskõlast rääkides,
peab taas ütlema, et needki on teooriapõhised mõisted.
Meil on kaks peamist tõlgendust - mida õiglus tähendab?
Kõik nõuavad õiglust. Ja õige on.
Kuid mida see tähendab?
Üks seletus on juriidiline - õiglus seostub teatud moega,
kuidas asju aetakse - kui see käib mingite reeglite kohaselt,
seaduslikkuse printsiibil, on see õiglane.
Kui kõigile samas olukorras olevaile kehtivad samad reeglid,
on tegemist õiglusega.
Distributiivne ehk jagamistõlgendus tähendab,
et õiglust määratletakse mitte protseduurireeglite
vaid lõpptulemuse järgi -
et kõigil oleks kõike materiaalselt võrdselt.
Erinevus on väga suur.
Vasakpoolne marksistlik mõtlemine lähtub distributiivsest nägemusest,
mille järgi õiglus valitseb siis, kui kõigil on kõike sama palju.
Selle taustaks on radikaalne võrdsustamismõte.
Võtame Piiblist paar aktuaalset kirjakohta -
2 Moosese 23:1-3:
"Ära levita valekuuldusi! Ära löö kätt õelaga,
et sa ei saaks valetunnistajaks! Ära järgne jõugule kurja tegema
ja ära kosta riiuasjas jõugu järele paindudes,
et sa tõde väänad.
Ära ole viletsa kasuks erapoolik tema riiuasjas."
Siin keelatakse positiivne diskrimineerimine,
millest tänapäeval palju räägitakse.
Kui keegi on alamas olukorras, peaks diskrimineerima enamust,
et ülendada alamat ja see oleks siis õiglane.
Siin öeldakse, et ei tohi olla erapoolik alama heaks,
kuna ei tohiks olla erapoolik kellegi kasuks.
Erapooletus ja õiglus puudutavad protsessi,
kus kõigil samas olukorras olevail on samad reeglid.
3 Moosese 19:15 -
"Ärge tehke kohtus ülekohut!
Ära ole erapoolik viletsa kasuks ja ära austa vägevat."
Kellegi ette kokkulepitud soosimine on ekslik seetõttu,
et ei esinda juriidilist õiglust.
Kui lõpptulemus on ette teada - neile nii palju ja noile naa palju,
ning valitakse vastavad meetodid, tekib õiglusest teine arusaamine
kui juriidiliselt samas seisuses olek.
Võtame midagi konkreetset.
Meie abieluseadust väidetakse ebaõiglaseks,
kuna kõik ei ole seaduse ees võrdsed.
Abielu tähendab täiskasvanud vastassoolise mehe ja naise,
kes ei ole teineteise sugulased, liitu.
See on hetkel valitsev abielu määratlus.
See abieluseadus on juriidiliselt võrdõiguslik kõigi suhtes,
kes täidavad abielu eeldused.
Ka homoseksuaalid või mõnel muul moel seksuaalselt orienteeruvad
on selle seaduse ees võrdsed.
Kui homoseksuaal tahaks sõlmida Soomes abielu
tänapäeva seadusandluse põhjal, saab ta seda teha samadel eeldustel
kui kõik teisedki - vastassugupoole esindajaga
teatud vanuses ja teatud moel.
Keegi ei ütle, et sa ei tohi seda oma homoseksuaalsuse tõttu teha.
Selles mõttes valitseb meie maal võrdõiguslikkus.
Kui homoseksuaal tahab abielluda oma sugupoole esindajaga,
siis on siin loomulikult diskriminatsioon.
See pole enam võrdõiguslikkuse asi, vaid uue institutsiooni nõudmine.
Kui otsustatakse, et homo- või mingi muu x-seksuaal
võib sõlmida omal moel abielu ja see nimetatakse abieluks,
oleks see grupp ajaloos esimene, kes saab teistest erineva õiguse,
kuna kellelgi teisel seda õigust pole.
- Kas selle tagajärjel ei pea mitte andma sama õigust
ka teistele mõnel muul moel orienteeruvatele inimestele?
- Jah. See on väga problemaatiline.
On küsitud, et miks tehakse ühele inimrühmale piiranguid?
Kõigil on piirangud.
Heteroseksuaalidki ei saa abielluda kellega tahes.
Nad saavad sõlmida abielu ühe inimesega
abielu sõlmimise eelduste põhjal.
Nad ei või abielluda teistega, liiga lähedaste sugulastega
ja mitmega samaaegselt.
Kõigil on piirangud.
Seksuaalseid vajadusi on igaühel ilmselt igasuguseid.
See ei tähenda, et nende kõigi jaoks kehtestatakse uus institutsioon.
Kõik peavad iseendaga võitlema.
Seksuaalvähemused ei ole selles suhtes erandlikud.
Igaüks peab ühel või teisel moel iseendaga võitlema.
Kõigil on piirangud ja kõigil on võrdsed õigused.
- Kas vana kristlikku abielukäsitlust võib üldse avada,
ilma et see täielikult valla oleks ja sisse tungiks igasugu nägemusi?
- Seda ei saa avada. Kui eemaldada soo kriteerium,
ütleks uus seadus, et see on kahe inimese vaheline liit.
Aga, miks kahe?
Sel juhul ei tohi olla ka arvulist diskrimineerimist,
arvulist rassismi, kui ei tohi olla soorassismi.
Selle loogika järgi tuleb eemaldada ka arvuline piirang.
Number kaks ei ole õhust võetud, see tuleb kahest vastassugupoolest.
Kui eemaldada sugupoole kriteerium, kaob ka arv kaks,
ja on vaid isikutevaheline liit.
Kui tahame distributiivselt sallivat, aktsepteerivat
ja mittediskrimineerivat liitu, ei tohi diskrimineerida ka arvu.
- See lõpeb samamoodi nagu Rootsis, kus võeti vastu
sooneutraalse abielu seadus.
45 minutit hiljem tegid Roheliste ja Keskerakonna noored avalduse,
et vahe-eesmärk on saavutatud, nüüd hakkame töötama
arvuneutraalse abielu heaks.
Sooneutraalne abielu oli vaid vaheetapp.
On juba selge, et see on järgmine etapp
ja Soomes juba räägitakse sellest.
- Järgmiseks on vanusepiirang. Soovitakse alandada
ka kõiki seksuaaltoimingutega seotud vanusepiiranguid.
Tänapäeva psühholoogia väidab, et inimene on seksuaalne olend
juba väga varases eas ja tal peaks olema õigus
teha omad valikud ka selles valdkonnas.
See ei ole sihilik laimamine, vaid järjekindel mõtlemine,
kuna kriteeriumid on seatud ja küsitakse, kust nad tulevad.
Tänane poliitika kaotab nende kriteeriumide aluse.
Alati võib mingi rühm väita, et meid diskrimineeritakse.
Kui keegi on kuulutanud end absoluutselt sallivaks,
sallib kõiki peale nende, keda ta ei salli
ja kelle üle tuleb pidevalt kohut mõista.
Keset seda on raske öelda, et seda ja toda seksuaalvähemust
peab edasi diskrimineerima.
Nood toovad selle peagi ise esile, et kui neid ei diskrimineerita,
ei tohi meidki diskrimineerida.
- Kas oled seda uurides leidnud, et mõned on oma pürgimused
ka otse välja öelnud?
- Paljud Soome homouurijad on seda öelnud.
See ei ole mingi müstika, vaid ajalooline fakt.
Soome homoliikumist on väga tugevalt mõjutanud
USA homoliikumine. Sama kehtib ka mujal maailmas.
USA homoliikumise raames formuleeriti 1972. aastal
rahvuslike homoühenduste kohtumisel Chicago Armitage Avenue
Metodisti koguduse ruumides homode õiguste platform.
1972. aastal nõuti osariigi tuge homode korraldatud
seksuaalkasvatuskursustele; homoseksuaalsust tuleb esitleda
kui tervet ja vabavalikulist elustiili;
homode juriidiline võrdõiguslikkus; seadustest tuleb eemaldada
kõik seksuaalsele orientatsioonile või abielule suunatud piirangud
laste hooldamise, adopteerimise, kasuvanemluse ja muu sellise osas;
tühistada tuleb seksuaalsuhete vanusepiirangud;
soo- ja arvupiirangute tühistamine abieluinstitutsiooni seadustest.
Homoabielu on polüamooria - mitmesuhtelisus,
ja polügaamia, mitme abikaasa pidamine.
Igaüks võib selle netist leida nime alt '1972 Gay Rights Platform'.
See on olemas Wikipeedias, see on tõeline avalik dokument,
mis leidub ka vastavaid teemasid toetavailt ja eitavailt lehtedelt.
Juba 1972. aastal nõuti arvu- ja vanusepiirangute tühistamist.
Samuti on mul 1993. aasta USA homoliikumise tegevuskava -
"Platform of 1993, March, in Washington,
for Lesbian, Gay and Bi equal rights and liberation".
Selle dokumendi taga oli oluline ühendus nimega
National Gay and Lesbian Taskforce -
rahvuslik geide ja lesbide töörühm.
Nende missiooniks on ajada LGBT asja, mõjutada poliitikat,
teha uurimistööd ja võidelda parempoolsete valedega.
See on saadaval veebilehel www.thetaskforce.org,
midagi pole välja mõeldud.
Sama organisatsioon korraldas 1993. aastal
Washingtoni suundunud marsi, kus korraldajate väitel
osales miljon inimest, ametivõimude andmeil ehk 300 000,
igal juhul palju inimesi.
Nende tegevuskava sissejuhatus kõlab järgmiselt:
"Lesbide, homode, bi- ja trans- seksuaalide liikumisel on selge,
et meie sotsiaalse õigluse pürgimus liidab meid
põhialuste poolest võitlusega rassismi, seksismi,
klassieelarvamuste (Marxi terminoloogia),
majandusliku ebaõigluse ja usulise sallimatuse vastu.
Peame mõistma, et kui üht meist rõhutakse,
rõhutakse meid kõiki.
Meie liikumise mitmekesisus nõuab ja sunnib meid võitlema
kõikide rõhumisvormide vastu, mis nõrgendavad kõigi inimeste
elukvaliteeti.
Kavatseme jääda visalt oma otsuste juurde
eemaldada oma liikumisest ja ühiskonnast kõik rõhumise
ja ekspluateerimise vormid,
et igaüks võiks arendada välja oma täiemõõdulise inimpotensiaali
vaatamata rassile, religioonile, seksuaalsele orientatsioonile,
identifikatsioonile, identiteedile, soole, soolisele väljendusele,
võimetele, vanusele või klassile."
Ma ei vääna ega mõtle välja omi tõlgendusi.
Tahan siiralt mõista, mida see dokument väidab.
Minu meelest näitab see, et on olemas suund,
mis soovib teha neis valdkondades radikaalseid muutusi.
Nagu Geide ja Lesbide Rahvuslik Töörühm väidab,
on nende ülesandeks teha lobitööd, mõjutada poliitikuid.
Kui Ameerikas püütakse teatud asjade eest hääletada
ja konservatiivid on vastu,
on Töörühma ülesandeks see vastuseis nurjata.
- Üllatavalt tungib see kõik ka täie võimsusega kirikuisse,
kus aetakse sama asja.
Meil on piisavalt näiteid sellest, kuidas Soomeski kontrollitakse
kristlikke organisatsioone, kas nad toetavad
kristliku abielu mõiste avamist ja homoseksuaalse nägemuse lisamist.
- Paljud ütlevad, et kõigil on õigus ajada oma poliitikat.
Ma ei vaidlegi - kui keegi tahab olla marksist
või liberaal, palun.
Loodetavasti lubatakse mul konservatiiv olla.
See ei mõjuta üksnes neid, keda huvitab vähemusteteema,
vaid ka suurt enamust.
Kui sooneutraalsusega vabanetakse heteronormatiivist,
on see hukka mõistetud ja see pole enam valikuvõimalus
mõne teise nägemuse kõrval, see väidetakse vääraks ja halvaks
ning nende platvormide esindatud sooneutraalsus ja muu on õiged.
Kui ühiskond aktsepteerib need normatiivsena,
tähendab see, et avalikes koolides lasteaedades on see samuti norm
ja ka kirikutes, mis esindavad teist nägemust,
ei tohi enam esitada väljakutset uuele kultuurihegemoonia saavutanud
nägemusele.
Meie esindame heteronormatiivseks nimetatavat nägemust.
Kas meile öeldakse siis, et meil on vale ideoloogia,
vale poliitika.
- Te diskrimineerite.
- Jah. Kui hakatakse rääkima inimõigustest,
vaatamata sellele, et keegi ei tea, millel need põhinevad,
on siin olmeas kõik totalitaarse diskrimineerimise elemendid -
diskrimineeritakse enamust.
Kui nüüd kuulutatakse, et enamust võib positiivselt diskrimineerida,
kui sellega saavutatakse midagi distributiivses mõttes õiglast,
kui suudetakse viia mingi ühiskondlik tegelikkus
vastavusse varasema plaaniga.
Nii ongi koos elemendid, mille abil öelda:
heteronormatiivsus on keelatud, ei ole enam sõnavabadust.
Herbert Marcuse'i väitel tähendab vabastav tolerants seda,
et parempoolsete, kristlik- konservatiivsete vaadete
väljendusõigust tuleb piirata, et võiks positiivselt toetada
vasakpoolseid vaateid.
Tema sõnul oli see demokraatia ja õigluse harrastamine.
- Kõikidest kohtadest näeme seda ka kirikus,
kus püütakse piirata teatud kristlike rühmade,
eelkõige konservatiivsete kristlaste väljendus- ja õpetusvabadust.
- Ongi juba näiteid sellest, kuidas uuritakse:
"Mida teie teenistustel õpetatakse, mida teie kõnelejad toetavad?"
Harrastatakse inkvisitsiooni.
Kui mõne aasta eest küsiti, mida kiriku usutunnistus sisaldab,
pandi seda halvaks, sobimatuks.
Kas mõne kiriku pastor püsib oma jutluses
oma kiriku usutunnistuse raames või mitte,
seda ei sobinud küsida.
Nüüd aga uuritakse sinu seisukohta
mingi teatud poliitilise rühma väga ideoloogilise värviga
ühiskondlike pürgimuste suhtes.
Kui sinu seisukoht on vale, siis sallivuse nimel,
pane suu kinni.
- Aitäh Juha Ahvio. See oli väga radikaalne lõpp.
See ongi väljakutse, millega me silmitsi oleme.
Peaksime püsima selle juures, mis meile selle vabaduse algselt tõi -
Jumala Sõnas ja terves õpetuses perest ja inimesest.
Aitäh, et avasid saates neid kohati väga dramaatilisi asju.
Aitäh, head vaatajad.
Saime suure annuse mõtlemisainet - millele me midagi ehitame
ja mis ähvardab meie vabadust.
See ei näita alati oma õigeid värve.
Need võivad olla inimesed, kes räägivad vabastamisest
vabadusest ja sallivusest kõige rohkem.
Peab alati küsima, millel see põhineb,
mis on selle taustaks. Tuleb mõelda kriitiliselt,
mitte minna kaasa kõigi tuultega, nagu hoiatab Piibel.
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
- Aitäh, Juha Ahvio. - Aitäh.
Tõlge: Monika Jaaguri