Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime 60-aastail alanud seksuaalrevolutsiooni
ja hetkel aktuaalse homoliikumise kultuurilistest
ja ideoloogilistest juurtest.
Selline on meie tänane teema.
Minu külaliseks on dotsent Juha Ahvio.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Oled saates varemgi käinud ja viimasel korral,
kui sarnasel teemal rääkisime, saime palju tagasisidet,
et sellest peaks rääkima veelgi rohkem.
- Valgustame seda teemat veidi enam
ja mõnedes kirjades sooviti täpsemaid seletusi,
kuidas need dimensioonid üksteisega seotud on.
Räägime sellest veidi täpsemalt. See on ulatuslik teema
ja lähtematerjali on palju, kuid tegeleme mõningate punktidega.
Loodetavasti muutub asi selgemaks.
- Alustan enne sinu seletusi järgmise tsitaadiga
Moskva Sotsiaalhügieeni Instituudi direktorilt Grigori Batkiselt,
kes kirjutas 1923. aastal oma broshüüris
Venemaa seksuaalrevolutsioonist.
Tsiteerin seda seepärast, et kui tavaliselt
meie aja seksuaalrevolutsioonist räägitakse,
peetakse seda täiesti uueks asjaks.
Ometi ulatuvad selle juured kaugele.
Grigori Batkis kirjutab: "Nõukogude seadusandlus väidab,
et ühiskond ja valitsus ei tohi kuidagi sekkuda
seksuaalteemadesse, kui just kellelegi halba ei tehta
või kellegi õigusi ei rikuta.
Homoseksuaalsust, sodoomiat ja mõningaid teisi
seksuaalnaudingu vorme, mida Euroopa seadusandluses
peetakse avaliku moraali rikkumisteks,
käsitleb Nõukogude seadusandlus
võrdseks niinimetatud loomuliku vahekorraga.
Kõik sugulise suhtlemise vormid on eraasjad."
Nii kirjutati 1923. aastal.
See kõlab tuttavalt ka tänapäeval,
kuid see pole midagi uut.
- On hea meeles pidada, et see tekst pärineb 1923. aasta
bolshevistlikult Venemaalt.
Bolshevistlik revolutsioon esindas kuni 1920. aastate lõpuni
radikaalset seksuaalrevolutsiooni.
- Siin on ühendus seksuaalrevolutsiooni,
homoliikumise ja kommunismi vahel.
- Jah. Rääkisime sellest ka eelmises saates.
On oluline selgeks teha, milles see ühendus seisneb,
kuidas nad omavahel seotud on.
Paljud peavad seda seost kunstlikuks.
Äsja kõlanud ajalooline tsitaat näitab,
et vähemalt mingisugusel bolshevismil
oli väga lähedane seos seksuaalrevolutsiooniga
ja homoseksualism muudeti Venemaal pärast 1917. aastal toimunud
bolshevistlikku revolutsiooni seaduslikuks.
See oli tolle aja bolshevikele tähtis teema.
Taheti vabaneda patriarhaalsest peremudelist.
- Miks?
- Teeme puust ja punaseks.
Siin on Marxi ja Engelsi 1848. a kirjutatud Kommunistlik manifest.
Tsiteerin siit ühe lõigu, kus tunnistatakse
nende asjade vahelist seost.
"Vanale kodanlikele klassidele
klassivahedel põhineva ühiskonna asemel sünnib ühiskond,
kus igaühe vaba areng on kõikide vaba arengu eelduseks."
Selline oli kommunismi ilus, utoopiline lõppeesmärk,
mida manifestiski mingil määral esitletakse.
"Siin võivad kommunistid koondada oma teooria kahte sõnasse -
eraomandi kaotamine."
See räägib majandusest ja paljudele on selge,
et kommunism ja marksism taotlesid eraomandi kaotamist.
"Kommunistlik revolutsioon
tähendab traditsiooniliste omandisuhete põhjalikku lõhkumist.
Kas pole siis ime, et see teeb oma arengus vahe
kõige traditsioonilisemate aadete vahele.
Millel rajaneb praegune kodanlik pere?
Kapitalile, eraomandusele." Siin on see seos -
pere oli Marxi ja Engelsi jaoks majanduslik üksus
ning majandus seostub marksismi ja eraomandi kaotamise mõttega.
Kõigile taheti jagada võrdselt.
- Kodanlik pere tähendab siin mehe ja naise vahelist abielu.
- Jah. Heteroseksuaalset tuumikperet.
See pidi kaduma. Siin öeldakse:
"Kodanlik pere kaob iseenesest selle aluse kadumise käigus -
mõlemad kaovad eraomandi kaotamise käigus."
Pere on majanduslik üksus, abielu on ka majanduslik leping.
Mees, naine ja lapsed on omavahel majanduslikes suhetes
ning pere on olnud ka majanduslikult ühiskonna põhiüksus.
Eriti konservatiivses mõtlemises.
Kui tahetakse muuta ühiskonna majanduslikke aluseid,
peab muutma ka peremudeli ehitust.
Seepärast nõudis Kommunistlik Manifest,
et lapsed peab kasvatama ühiskond, mitte kodu.
See eeldab, et ei ole enam peret, kus lapsi kasvatatakse,
kuna see kuulub ühiskonna kohustuste hulka.
Taheti kaotada pärimisõigust.
- Nii et juba Marxi ja Engelsi kirjutatud Kommunistlikus manifestis
rünnatakse jõuliselt kodanlikku ehk kristlikku perekäsitlust?
- Jah. Vana Euroopa ja kristliku perekäsitluse vastu.
Eraomandiõigus ja pärand, mida võidakse järglastele pärandada,
tuli Manifesti järgi kaotada.
Manifestis oli kümnest punktist koosnev programm ja see oli üks.
Teine asi oli karm astmeline tulumaks,
mis on meil juba pikka aega kasutuses.
Kuid eelmise abil oli võimalik tühistada eraomandit.
See puudutas aga ka peret ja perekonna institutsiooni.
Pere kadumisele aitab kaasa abielu
ja traditsiooniliste sugupoolte rollide kadumine.
Pere kadumisega kaob üks kapitalismi põhieeldusi.
Kui tahetakse lõhkuda kapitalismi, tuleb lõhkuda pere.
Kui murtakse traditsionaalset kodanlikku peret,
võideldakse kapitalismi vastu.
Siin on detailne seos, miks eraomand,
sotsialistlik ühiskonnaprogramm ja pereinstitutsiooni ründamine
on omavahel seotud ilma kunstliku tegevuseta.
Kui peab lõhkuma peret ja abielu,
on tähtis ka traditsiooniliste soorollide hävitamine.
Siit lähtub, et seksuaalrevolutsioon on alati asjaga seotud olnud.
See algas Prantsuse revolutsioonist, kus tõdeti,
et inimese vabanemisele tavapäraseist ahelaist
aitab kaasa ka seksuaalne, ihulik-füüsiline vabanemine.
See on väga loogiline, seda pole vaja välja mõelda
või salaürikutest otsida.
Olemasolevatest eeldustest lähtudes on see loogiline.
Seetõttu on seksuaal-, pere- ja abieluküsimused
marksistliku revolutsiooniga seotud.
Seda mõisteti ka bolshevistlikul Venemaal.
- Kas homode vabadusliikumine haaras sellest kohe kinni?
- Jah. Materjali on väga palju.
Tsiteerin tuntud homoteema uurija Jeffrey Escoffier'i
ajalehes "New Politics" ilmunud artiklit
pealkirjaga "Vasakpoolne homoseksualism,
emantsipatsioon, seksuaalne vabanemine
ja identiteedipoliitika" 2006. aasta suvest.
See on internetis olemas.
Tasub meeles pidada,
et inglise keelt hääldatakse teisiti, kui kirjutatakse.
Keegi ei pannud seda eelmises saates tähele
ja Marshall Kirk'ist sai Marshall Cirk.
Jeffrey Escoffier kirjutab nii: "Herbert Marcuse,"
kellest rääkisime ka eelmine kord - 60. aastate seksuaalrevolutsiooni
oluline prohvet, ideoloog ja marksistlik mõtleja,
"tõlgendas erinevaid seksuaalperverssusi
naudingu põhimõtte saavutamist edendavaiks,
kuna need toetasid seksuaalsuse teostumist
selle enda pärast.
Marcuse nägi homoseksualismi
revolutsioonilise seksuaalsuse eeskujuna,
mis oli vastu inimese seksuaalsuse piiramisele vaid paljunemisega.
Marcuse toetas polümorfset perverssust
ehk seksuaalsust, mis ei keskendu mingile konkreetsele objektile."
Escoffieri meelest "sai tänapäeva homopoliitika alguse
1969. aastal USA-s Stonewalli rahutustest,
mille järelkajana rajati ühendus "The Gay Liberation Front"
ehk Homode Vabadusrinne.
Organisatsiooni nimi oli austusavaldus tolleaegsele
Vietnami Kommunistlikule Vabastusrindele
ja viide sellest, et taheti näha mustanahaliste, vaeste,
kolmanda maailma rõhutute ja naiste võitlust
võrdsena enda võitlusega, nii nagu rahvusvaheline kommunism
seda võitlust nägi."
Escoffier tsiteerib Homode Vabadusrinde lendlehte 1970. aastast:
"Homode Vabadusrinne
on rahvuslik revolutsiooniliste homoühenduste liit,
mis loob radikaalset vastukultuuri homoseksuaalsete eluviiside raames.
Poliitiliselt moodustab rinne osa radikaalsest Liikumisest,"
mis tähendas ravhusvahelist marksistlikku revolutsiooniliikumist,
"mille eesmärgiks on homoseksuaalide vastase diskrimineerimise
ja rõhumise kaotamine tööstusest, massiteabevahendeist,
valitsusest, koolidest ja kirikutest."
Escoffieri järgi määratleti seksuaalsus
"keskseks poliitiliseks küsimuseks.
Homode Vabadusrinde marksistlik-intellektuaalne rakuke
"Red Butterfly" e Punane Liblikas toetus Marcuse'i ideedele:
'Täna on võitlus Erose eest, võitlus elu eest, poliitiline.'"
Escoffier jätkab: "Hiljem püüab homovasakpoolsus luua
radikaalset vasakpoolset poliitikat, kus ühildatakse
nais- ja homoliikumise taotlused."
Tsiteerin ka 2009. aastal ilmunud artiklitekogumikku,
kus meenutatakse 60. aastate lõpu Stonewalli rahutuste järel sündinud
Homode Vabadusliikumist.
Autoriks on Tommi Avicolly Mecca ja tema raamatu pealkiri
on väga väljenduslik:
"Smash the church, smash the state - the early years of gay liberation."
"Purustage kirik, purustage riik - homoliikumise varased aastad."
See on 2009. aastal ilmunud analüütilise ja reflekteeriva
raamatu nimi.
See valgustab tolleaegset atmosfääri.
Escoffieri väitel sobitati teoreetilisteks lähtekohtadeks
Anthony Gramsci, Siegmund Freudi ja Michel Foucault' mõtteid.
Need varemgi mainitud filosoofid on homoliikumisega tuttavaile
iseenesestmõistetavad. Nad pole kuidagi salapärased.
Neil on selge ühiskondlik nägemus, mis lähtub sellest,
et kui tahetakse muuta ühiskonda ja selle majanduslikke aluseid,
tuleb sekkuda perekonda, millega on seotud ka
abielu- ja seksuaaleluküsimused.
See ei ole omaette müstiline lugu, vaid on seotud tervikpildiga.
Kui on selge tulevikuvisioon, puudutab see ka
pere- ja seksuaalküsimusi.
Homoliikumine, mille programm oli eelkõige huvitatud
homode vabanemisest, leidis liitlase
marksistlikus liikumises, mis tahab muuta kogu ühiskonda.
Homode vabanemisprogrammi edu eeldaks ühiskonnalt tohutut muutust,
nii seadusandlikku kui muud.
- Ühine nimetaja nii poliitikas, pere- ja seksuaalsuhetes on see,
et ei aktsepteerita kristlikku loomiskorda,
mis on Jumalalt lähtunud kord vastavates küsimustes,
vaid ehitatakse uus maailm, seksuaalsus
ja majanduslikud alused.
Seda nimetatakse vist konstruktivismiks -
ehitatakse maailma.
- Jah. Mul on siin üks klassikaline raamat
David McClellani "Karl Marx. Elu ja teosed."
Siin on tema mõtted, biograafia ja põhiideed.
Leheküljel 109 öeldakse:
"See, mida Marx peab silmas võõrandumisega,"
mis on Marxi põhimõisteid, "võiks esitleda nii:
inimese loomuses on luua iseennast.
Ta on iseenda looja. Ta vormib ja arendab end
vormides ja arendades välismaailma koos kaasinimestega.
Inimene on oma põhiloomusest võõrandunud,"
tänu keskkonnale, eraomandile, traditsioonidele, perele, kirikule
ja seetõttu tuleb lõhkuda võõrandav ühiskondlik ehitus,
et inimese hea sisemus ehk humanistlik "ise iseenda jaoks olu"
võiks tõeliselt esile tulla ja nii jõutakse Marxi utoopiani.
Selle eelduseks on väide, et inimese põhiloomus ei ole langenud,
vaid inimene ehitab iseennast. See on konstruktivism,
mis esineb ka Marxi sõnavaras.
Kuidas see temaga seostub? Ta võttis selle üle Rousseau'lt.
Inimene loob iseennast.
Tsiteerin leheküljelt 121:
"Marx küsib, kas maailm on loodud või mitte.
Inimene iseenda loojana on Marxi inimkäsitluse võtmeidee."
Mitte Ahvio ei väida, et Marxi võtmeideeks on konstruktivisim,
vaid prof McClellan.
See peaks üsna selge olema.
"Iga teise armust elav inimene on sõltuv olend.
Sellele toetudes hülgab Marx mõtte maailma loomisest."
Ta järeldab: "Kuna kogu maailmaajalugu
ei ole sotsialistlikule inimesele midagi muud,
kui inimese sündimine inimtöö kaudu,
ei midagi muud kui looduse tulemist inimesele.
Tal on ümberlükkamatu tõend oma sünnist iseenda kaudu
sündimisprotsessis."
- Seda on raske selgemalt öelda, et siin on vastuolu
Jumala loodud maailma ja Tema seatud korraga
pere-, seksuaal- ja ühiskondlikele suhetele
ning iseenda loodud maailmaga, lahus Loojast ja Tema korrast.
- Jah. Teoloogiliselt võttes sõdib marksism Jumala loomiskorra
ehk esimese käsuga: Ärgu olgu sul Tema kõrval muud Jumalat.
Siin kuulutatakse, et inimene oma tajuga on iseenda Jumal.
- Ei ole midagi uut ja veidrat, kui vasakpoolsete liidu esindaja
ütles teleris hiljuti perekonna kohta,
et isegi kümme inimest võivad koos pere moodustada, kui tahavad.
- Ta toetus sellele, et see on vaid kokkulepe.
See ei rajane ühelgi olemasoleval reaalsusel,
põhistruktuuridel, vaid kõiges võib kokku leppida.
Nende ja marksistide meelest on asjades halvasti kokku lepitud,
need institutsioonid tuleb hävitada ja ehitada utoopilised
fantaasiainstitutsioonid ja siis pääseb esile tõeline inimsus.
Marksism on humanism, usk inimsusse.
Nende meelest on see kaunis ja väga inimeselähedane mõte,
kui tahetakse inimsust esile tuua ja see on atraktiivne.
- Nende teemade üle on peetud rohkesti arutelusid
isegi valitsuse moodustamise juures
ja pere käsitlus on Soomes tähtis küsimus.
Räägitakse ka sooneutraalse abielu mõistest.
Nüüd peaks tungima asja alustesse ja küsima,
mis on selle kõige taustaks ja milline tervikpilt on meil elust.
Kas usume, et on Jumal, kes lõi teatud korra
või tahame seda mõtet hävitada ja ehitada igaüks oma nägemuse põhjal.
- Kui räägitakse enamuse ja vähemuse arvamusest,
siis lääne kultuuris arvab enamus endiselt,
et traditsiooniline abieluinstitutsioon
on lääne kultuuri alustalasid.
Käimasolev protsess otsustab, mis saab lääne kultuuri arengust,
kui hakkame katsetama vähemuse radikaalsete ideedega.
Tagajärjed on äärmiselt hävitavad.
- Kõik nägid, kuhu kommunistlik revolutsioon viis.
See varises lõpuks kokku.
Kas seda püütakse uuesti tekitada või miks esitletakse meile
samu teemasid ja põhiideid, kuid otse midagi ei öelda.
Ometi on see kõigile näha.
- Marksismi ideoloogia ajaloos on üks huvitav omadus,
et seda on edendanud tohutud pettumused.
Teadmine sellest, et ametlik programm on nurjunud.
Gramsci otsustas eelmise sajandi algul,
et vana traditsiooniline marksism ei toimi, see tuleb ümber kujundada.
Sama juhtus ka 1960. aastate uusvasakpoolsete programmiga -
revolutsiooni soovitud kujul ei tekkinud.
Majanduslikult on rahvuslik sotsialism kõikjal nurjunud.
Näljahäda, mittetoimiv majandus, leivajärjekorrad.
Miski ei toiminud.
Ilma vabaturuta ei saa tooteid hinnata,
ükski keskinstants ei suuda majandust juhtida.
See on teadmisteoreetiline võimatus.
Mingi väike eliit ei saa teada, mida inimesed tegelikult vajavad.
Nii tehakse kasutuid tooteid ja neid ei osata hinnata.
NSVL-is ei töötanud hinnamehhanism, kuna polnud vabaturgu.
Tooteil olid siiski hinnasildid. Kust need võeti?
- Ma ei tea.
- KGB uuris välja, kui palju miski USA-s maksis.
NSVL-is pandi hind veidi Ameerika keskmisest allapoole.
See oli täiesti kunstlik hinnamehhanism.
Majandus läks omadega metsa ega toiminud.
Sai ilmsiks, et see süsteem ei toimi
- Üsna julge on anda tänapäeval üha enam otsustusvõimu Brüsselile.
- Täpselt sama asi. Sellestki võiks mitu saadet rääkida.
Praegu Brüsselis toimuv ja kunagine NSVL
on samuti omavahel seotud. Sellest me täna ei räägi.
Paljud sotsialistid-marksistidki on mõistnud, et asi ei toimi.
Ometi pole Marxi põhiutoopiausust loobutud,
vaid sellest hoitakse meeleheitlikult kinni.
Seetõttu on muutunud ka marksistlik teooria.
Kogu postmodernistlik filosoofia tekkis sellest,
et voolu juhtfilosoofid - Jacques Derrida, Michel Foucault,
Lyotard Prantsusmaalt ja Richard Rorty USA-st
olid kõik veendunud vasakpoolsed.
Kõik need prantslased olid kunagi ka kommunistliku partei liikmed.
Nad pettusid tavamarksismis ja jõudsid selleni,
et kui see teooria ei toimi, olgu nii,
kuid sel juhul ei saa toimida ka mingi teine suur diskursus.
Sel juhul ei tähenda ükski mõistlik kord midagi,
on vaid üksikud eraldiseisvad kohalikkused
ja millestki ei saa tervikpilti.
See aitas neil säilitada usku marksistlikkusse utoopiasse,
kuigi modfitseeritud kujul, vaatamata sellele,
et tapeti kümneid miljoneid ja majandus ei toiminud,
mida nad ise veidi varem veel uskusid.
Nad toetusid sellele, et mõistuslikud tõendid on tähtsusetud,
nagu postmodernistlikus mõtlemises. See on nihilism, väärtusetus.
Eitatakse ka arukuse mõistest, millel on ilusaid seletusi -
pole olemas lineaarset mõtlemist, dualistlikke polarisatsioone
ja loogika ei toimi.
Seda kõike võib artiklites ja filosoofilistes monograafiates
kaunilt esitleda, kuid huvitav on, et postmodernstlik filosoofia
sündis sotsialismi umbe jooksmisest ja on aidanud alal hoida selle aadet.
NSVL-i kokkuvarisemisest 1980.-90. aastail
sai kaudselt hoo sisse rahvusvaheline roheline liikumine,
ökosotsialistlik liikumine, mis leidis keskkonna hävinemisest
ja ilmastikumuutustest globaalse põhjuse
jutlustada globaalset sotsialismi - vähendada tööstust,
kõrged keskkonnamaksud -, taas pääseti kapitalismi kallale.
Kui seda ei saanud enam teostada vana NSVL mudeli järgi,
püüti kasutada ökosotsialismi, kus ilmnes vana nägemus
eraomandi ja ka perekonna ründamisest.
Rohelise liikumise väitel on kogu inimese olemasolu
Maale ohtlik ja nii on inimeste paljunemine halb.
Radikaalsemate ökofilosoofide sõnul on hea, kui palju inimesi sureb,
kuna see tuleb maakerale kasuks.
Seegi on üks tõend sellest, et algupärane marksism jooksis umbe,
kuid usust sellesse ei ole tahetud loobuda.
- See oli äärmiselt huvitav. Meie aeg on lõpukorral
ja jätkame järgmises saates samal teemal.
Lõpetuseks - kui kristlane, kes seda näeb ja mõistab
ning tahab võidelda selle eest, mis on ajaloos vastu pidanud -
kristlik perekonnakäsitlus, kristlik inimese mõiste jms,
mida ta peaks hetkel esmalt silmas pidama?
- Kristlaste kultuuriline ja poliitiline arusaamine võiks kasvada,
et mõistetaks asju mõjutavaid tegureid ja suhteid.
Puutume jätkuvalt kokku teoloogililste, piibellike
ja usuliste asjadega, isegi kui räägime poliitikast.
Marksismiski näeme usulisi termineid Jumalast
ja inimesest iseenda loojana.
Teoloogid ja kristlased võivad kindlasti sel teemal sõna võtta,
kui isegi Marx tohtis rääkida Piiblist ja Jumalast.
Peame mõistma, et on erinevaid põhiuskumusi,
millel on erinevad tagajärjed ja need ei ole kõik võrdselt head.
Peaksime naasma lääne kultuuri, piibelliku kristluse
ja Vana Euroopa traditsiooniliste juurte juurde
ning kaitsta tänapäeval seda, kuna seda rünnatakse.
Meil on kohus seda kaitsta ja õigustada,
kuna see on teinud maailmas head, midagi muud ei anna sellega võrrelda.
- Aitäh, Juha Ahvio, et avasid saates neid teemasid.
Aitäh teile, head vaatajad!
Saime tugeva üleskutse võidelda meile antud pärandi eest,
mis rajab Piiblil ja mille mõjul on Lääne ajaloos sündinud palju head.
Meil on oht see kaotada, kui pöördume utoopiate poole.
Püsigem selle juures, mille kindlus ja tugevus on teada.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri