CAFÉ BIBELN
Välkommen till Café Bibeln.
I dag talar vi om början av Bibeln, om skapelseberättelsen -
och dess betydelse för hur vi förstår oss själva -
som man, kvinna och människa.
Min gäst är teologie magister Soili Haverinen. Välkommen.
Tack.
Soili, du har forskat om feminismen.
Det har vi pratat om i ett tidigare program.
Men du har också studerat Bibeln och undervisat om den.
Du och teologen Mailis Janatuinen har också -
författat en bok som heter -
"Paimenuus, ihmisarvo ja sukupuoli" (Herdeskap, människovärde och kön)
Då var det förstås nödvändigt att även beröra skapelseberättelsen.
Hur ser du på de inledande kapitlen i Bibeln?
Det vi kallar skapelseberättelsen.
Vad betyder den exempelvis för vårt värde som människor?
Jag ser tydligt att den inte bara berättar om hur det började.
Avsikten är nog att lägga grunden för vår förståelse av -
vad det innebär att vara människa och även man och kvinna.
Den är väldigt väsentlig och ger en grund för människans värde.
Men den berättar också varför allt inte är så perfekt -
som det skulle kunna vara. Varför världen är defekt.
Så hur, konkret uttryckt, vad står det då egentligen -
om människovärdet?
Det står att människan har ett unikt värde som Guds avbild.
Jag skulle kunna läsa vad det står om skapandet av människan -
i första kapitlet i Första Moseboken.
Vers 26 och framåt. "Gud sade: -
'Låt oss göra människor till vår avbild, lika oss.
De ska råda över havets fiskar och himlens fåglar, över boskapsdjuren -
och hela jorden och alla kräldjur som rör sig på jorden.'
Och Gud skapade människan till sin avbild, till Guds avbild -
skapade han henne, till man och kvinna skapade han dem.
Och Gud välsignade dem och sade till dem: 'Var fruktsamma och föröka er, -
uppfyll jorden och lägg den under er. Råd över havets fiskar, -
himlens fåglar och alla djur som rör sig på jorden.'"
Och sista versen i kapitlet: -
"Gud såg på allt som han hade gjort, och se, det var mycket gott.
Och det blev afton och det blev morgon, den sjätte dagen."
Skapandet till Guds avbild, har det något med saken att göra?
Det är nog det mest väsentliga.
Tänker man på vilket konstverk som helst -
så avgörs dess värde inte av materialet det är tillverkat av.
Inte heller av hur praktiskt eller användbart det är.
I allmänhet värderas det efter konstnärens namn.
Och när det gäller människan så står Guds namn på oss allihop.
Som en signatur. Vi är Hans design.
Varenda en av oss. Vi är även Hans självporträtt.
Detta ger människan hennes ofantliga värde.
Högre värde finns inte.
För någon konstnär med större namn än Gud finns inte.
Att både mannen och kvinnan tillsammans är Guds avbild -
ger man/kvinna-perspektivet en alldeles särskild grund att utgå från.
Så varje enskild man och kvinna är skapt som Guds avbild?
Så är det. Så kan man tänka utifrån skapelsen.
Och det är oberoende av ställning, -
eventuell egendom, förmågor och så vidare?
Ja det är ett inneboende värde. Varje människa har -
ett värde i egenskap av sitt väsen. Det påverkas inte av -
hur skickliga vi är eller hur nyttiga vi är i samhället eller församlingen.
Oavsett om våra liv aldrig skulle vara till nytta för någon.
Är man funktionshindrad eller så sjuk -
att man aldrig kan "göra nytta", -
har man ändå, baserat på skapelsen och sitt eget väsen, -
samma värde som världens skickligaste hjärnkirurg -
som såklart gör jättestor nytta.
Så nytta, ställning eller makt påverkar inte människovärdet.
Så var börjar och slutar det?
Livet börjar ju med något som är så litet som ett knappnålshuvud och -
i slutet kan den aktiva kontakten med omvärlden upphöra helt.
Så när börjar och slutar vi att vara Guds avbilder?
Bibeln säger att vi är människor redan i groddstadiet, -
alltså från befruktningsögonblicket.
Ett nystartat människoliv är oerhört värdefullt -
fast det ännu inte gör så stor nytta -
eller har några egenskaper. Man vet inte vad det ska bli -
men det är ett människoliv och därför värdefullt.
Och även då kontakten med omvärlden upphört -
och man är obotligt sjuk, är människan ändå oerhört värdefull -
och ska vårdas och visas kärlek.
Detta har stor betydelse när man frågar sig: "Vem är jag i världen?"
Kanske är förhållandena svåra, kanske har jag inte fått -
samma grogrund som andra. Ändå är jag skapt som Guds avbild.
Precis. Någon kan veta sig vara en "olyckshändelse" -
ur föräldrarnas perspektiv. Att man inte var önskad.
Då kan man förstå att även om föräldrarna -
inte önskat något barn, är man oerhört värdefull och -
Gud har avsett att man ska leva.
Det hänger inte på vad någon människa säger.
Inte ens de egna föräldrarna.
Och sådant som det talas mycket om nuförtiden, -
som kopplas till människovärdet såsom rätten att ha en åsikt, -
att existera, uttrycka sin åsikt och slippa bli diskriminerad.
Allt påverkas av den stabila grund -
som den kristna tron och Bibeln ger.
Ja och det uppmanar oss också att bemöta andra -
med respekt för deras värde även om vi inte kan se -
hur "nyttiga" eller lyckade deras liv är.
Alla människor ska bemötas med samma respekt och kärlek.
Oberoende av deras åsikter och bakgrund.
- Precis. Det betyder inte att vi inte kan ha olika åsikter.
Vi har rätt att ha en annan åsikt. Tycker vi att någon gör fel -
eller lever fel, så är det något helt annat.
Det är inte att ifrågasätta någons människovärde.
Å andra sidan kan vi fritt säga att något är rätt eller fel.
Även när vi själva i något avseende inte klarar av att leva rätt.
Då måste vi förstå att det inte tar bort vårt värde som Guds barn.
Människovärdet består liksom möjligheten till förlåtelse.
Vi återkommer till de frågorna om en stund.
Men sedan kom syndafallet.
Du läste i sista versen att allt var synnerligen gott -
efter Guds skapelsearbete. Men så skedde det vi kallar syndafallet.
Vad hände då med människovärdet -
och värdet i att vara man och kvinna?
Partnerskapet som var avsett... Jag vill betona att skillnaden -
mellan könen var avsiktlig. Den var något bra.
En gemensam mänsklighet men även olikheter och delvis olika uppgifter.
De hörde till skapandet. Det var inga defekter utan något gott.
Men så inträffade den teologiska diskussionen -
mellan kvinnan och ormen. Och först föll förnuftet.
Alltså, först såg kvinnan att det som Gud sagt var ont, var ju gott.
Utifrån sitt förnuft tänkte hon: "Det är ju gott." -
när ormen lade fram sina argument.
Mannen stod bredvid och deltog inte i diskussionen alls.
Han drog sig undan det ansvar han borde ha tagit.
Det ledde till att de gjorde uppror mot Gud och -
åt av den förbjudna frukten.
Det är intressant att först strävar man efter mer makt -
och går emot Guds bud för att man vill bli som Gud -
men sedan vill man inte ta ansvaret.
Man flyr från ansvaret och skyller ifrån sig.
Det är typiskt även för vår tid. Man vill ha makt men -
när det gäller att ta ansvar så vill man inte det.
Det förstörde partnerskapet. Beskyllningarna fick vissa följder.
Kvinnan fick besvärliga graviditeter. Jag kan läsa om det här.
Och mannen fick det hårda arbetet.
"Till kvinnan sade han: 'Jag ska göra din möda stor -
när du blir havande. Med smärta ska du föda dina barn.
Till din man ska din åtrå vara, och han ska råda över dig.'"
Så det som är kvinnans glädje förenas med smärta och lidande.
Dessutom skadas relationen mellan man och kvinna.
"Till din man ska din åtrå vara, och han ska råda över dig."
Det stycket kan också tolkas som "emot din man ska din vilja vara".
Alltså att kvinnans vilja går emot mannens.
Men att mannen som är starkare ändå dominerar kvinnan.
Hur som helst avspeglar det att partnerskapet skadas och -
ersätts av maktkamp. Samlevnaden är inte längre okomplicerad.
Och mannen får det ju slitsamt med ett tungt arbete.
Så om jag i dag synar mig själv som människa -
då borde jag se... Vill jag se mig i ljuset av Bibeln, -
se vad den kristna tron säger om mig genom Bibeln, -
då är ju skapelsen det första.
Men sedan har vi också syndafallet.
Vi är resultatet av både skapelsen och syndafallet. - Precis.
Vad har det för... Om du tänker på båda sakerna, -
har vi balans där? Ser vi båda delarna?
Eller finns faran att vi överbetonar den ena?
I allmänhet ser vi inte båda utan -
antingen den ena eller den andra. Det känns som om vi särskilt kämpar -
med att hitta det rätta partnerskapet.
Antingen tävlar vi om makten eller så -
frigör vi oss helt och söker inte kontakt alls.
Samlevnaden har blivit problematiskt på många sätt.
Partnerskapet har gått förlorat.
Vi har även den tredje kärnfrågan. Två stora sanningar -
i den kristna tron är skapelsen och syndafallet.
Dessutom har vi frälsningen eller försoningen, alltså evangeliet.
Nämns den också redan i början?
Den nämns redan innan Gud berättar om de tråkiga följderna.
De första följderna gällde ormen som fick en rejäl skrapa: -
"Då sade Herren Gud till ormen: 'Eftersom du gjort detta, ska du -
vara förbannad bland alla boskapsdjur och vilda djur.
På din buk ska du gå, och jord ska du äta så länge du lever.
Jag ska sätta fiendskap mellan dig och kvinnan och -
mellan din avkomma och hennes avkomma.
Han ska krossa ditt huvud och du ska hugga honom i hälen.'"
Ormen får höra att han inte ska glädjas för mycket -
för Gud har en lösning även på detta. Kvinnans säd, alltså Jesus, -
kommer att trampa sönder ormens huvud.
Ormens makt kommer att krossas och det ormen förstört -
kommer genom detta att återställas.
Men "du ska hugga honom i hälen". Jesus fick alltså lida -
för att ormens huvud skulle krossas.
Här ges en tredje "lins" genom vilken jag kan -
syna mig själv i ljuset av Bibeln.
Jag är inte bara skapad och fallen utan också -
en människa som blivit frälst genom Jesus.
Någon Jesus dött för. Alla är det. Varje man, kvinna, barn, åldring.
- Precis. Det ger en atmosfär av förlåtelse.
Vi behöver inte bli så förskräckta när vi ser att vi inte -
lyckas med partnerskapet i vardagen så bra som vi borde.
Vi kan förlita oss på Guds förlåtelse, -
säga förlåt till varandra, reda ut saker och be om Guds välsignelse -
så vi kan hitta den rätta inställningen till varandra.
Och den här trasigheten är inte slutgiltig. Det är inte sista ordet.
En gång ska en hel skapelse skapas där även partnerskapet -
kommer att förverkligas som det var tänkt.
Du antydde att det inte är så lätt att balansera detta.
Nyligen läste jag en insändare av en väldigt arg 16-årig flicka.
För första gången på länge hade hon följt med till kyrkan.
Där fick hon höra att hon var syndig och hon blev väldigt arg.
"Jag är ingen syndig kvinna. Jag har moraliska principer."
Uppenbarligen är det svårt att få balans mellan dessa saker.
Alla är värdefulla. Men samtidigt syndiga och trasiga och -
på många sätt upproriska mot Gud.
Men, å andra sidan är alla föremål för Guds kärlek.
Hur har du fått ihop det i ditt eget liv?
Jag tänker att det är en spänning som hör till livet.
Försöker man rätta till det så att alla konflikter försvinner, -
då halkar man ofta åt ena eller andra hållet.
Antingen ger man efter för synden eller så tror man -
att vi inte är syndiga alls. Båda alternativen är dåliga.
Jag tror att det är en smärta, spänning som hör till.
Det handlar om att dagligen leva inför Gud, -
komma till Jesus, be om syndernas förlåtelse och så vidare.
Å andra sidan är det en stor tröst. Bibeln säger ju att vi inte är färdiga.
- Så man ska inte förvånas om troslivet inte fungerar perfekt -
eller om relationerna inte fungerar.
Bibeln förutsäger att det inte kommer att fungera perfekt -
eftersom vi är ett fallet släkte.
Men det får oss ju att rota oss djupare i Kristus.
Ju mer vi inser att synden skadat oss på många olika vis, -
desto mer ser vi Guds nåd i Kristus.
Hur stor gåva Kristi blod, som renar oss, verkligen är.
Blir uppfattningen om vår egen syndighet väldigt ytlig -
blir också tacksamheten för nåden ofta det.
Man kan ha en stark tro på att man är -
utlämnad till sig själv och att man klarar sig ganska bra.
Det känns som att i kyrkan... Kyrkan har beskyllts för att -
bara fokusera på vissa frågor. Två stora frågor de senaste 20 åren -
har varit kvinnliga präster och homofrågan.
Om vi tar de stora grundsanningarna och tänker -
exempelvis på herdefrågan, som du skrivit om i den här boken.
Frågan om kvinnans ställning och roll.
Hur ser du på den i ljuset av de stora sanningarna?
Av boken framgår att du tillhör dem som anser att -
herdearbetet tillhör männen enligt Bibeln.
Hur påverkar de här sanningarna denna fråga?
Jag tänker att även om frågan kan tyckas höra till -
de mer perifera ur ett trosperspektiv -
men om det är en bibelfråga, då är den relevant.
Vi bjuds in till diskussioner för att försvara kristen tro -
i de frågor där vi attackeras.
Om vi tar Finland som exempel. Om grannen i öst skulle -
anfalla vid Imatra. Då skulle väl inte vår krigsledning -
säga: "Det är en bisak. De anföll ju inte Helsingfors!
Vi väntar tills de nått Sibbo. Sedan tänker vi försvara oss."
Det väsentliga är att om Bibelns -
auktoritet och anseende attackeras, -
då ska man, oavsett vad frågan gäller, -
bli vaksam och söka efter vad Bibeln förordar.
Du lägger fram idén att om en kvinna t.ex. vill tjänstgöra som herde -
så går det emot Bibeln.
Grundar du det på något speciellt bibelställe -
eller på hela Bibelns undervisning?
Det finns flera ställen.
Men främst måste man se på frågan om människovärdet.
I Bibeln är herdetjänsten inte en fråga om människovärde.
Som om det skulle visa att kvinnor är värdefulla.
Kvinnans värde hänger inte på hennes ställning i församlingen.
Men Bibeln har också många olika exempel på hur en kvinna kan -
verka i församlingen och förmedla evangeliet.
Så det är inte någon värdefråga eller fråga om kvinnans viktighet.
Men exempelvis apostelns befattning är tydlig.
Sedan har vi ställena med talförbud -
i Korintier- och Timoteusbreven, som begränsar.
Väsentligt är det väl också att kvinnor inte har herdetjänster i Bibeln.
Alltså att det hade nämnts i en positiv mening där.
Värdet är alltså lika men uppgifterna olika?
- Ja precis. - Hur är det då med homofrågan?
Den sägs ju också vara en människorättsfråga. Är den det?
Det är den förstås inte. Att olika livsstilar värderas olika -
påverkar inte hur man värderas som människa.
Till exempel bönen för homosexuella.
Självklart ska man be för homosexuella.
Men deras relationer är ändå inte bibelenliga -
eller i linje med den kristna tron.
Som människor ska de självklart välsignas -
men relationen, synden, ska inte välsignas.
Det är spännande att ämnet är så känsligt att -
det blev ett landsomfattande rabalder när -
riksdagsledamoten Päivi Räsänen sade i TV angående just detta -
att vår ställning är jämställd men vi kan ha olika uppgifter.
Och att det inte påverkar människovärdet om någon säger att -
du gör fel när det gäller den här saken.
Det sades också att man inte kan skilja på det så.
Jag fattar inte. Vi gör ju den skillnaden i tusentals andra fall.
Säger jag till någon att "du kan inte göra så där" -
betyder det ju inte att jag berövar honom hans människovärde.
Jag förstår inte hur det skulle gå till. Men det kan vara så att -
hans agerande är dåligt eller inte uppbyggligt i något avseende.
- Detta lyfter fram ett genuint problem med den bakgrundsideologin -
som exempelvis kräver att homosexuellas relationer -
ska jämställas med äktenskapet, eller kvinnligt prästerskap.
Ideologin utgår från... Då den grundas på ateism -
saknar den begreppet om varje människas obegränsade värde -
där den väsentliga likheten mellan olika människors liv -
utgör grunden till jämbördigheten.
Ur det ideologiska perspektivet blir människovärdet ifrågasatt -
om den annorlunda livsstilen, och rättfärdigandet av den, ifrågasätts.
Det beror på att människovärdet vilar på en svagare grund -
än i den kristna uppfattningen.
Därför upplever de att människovärdet ifrågasätts.
Man bör granska det i helheter.
Se på helheten. Vad säger Bibeln om människovärde?
Om vi tänker på de stora sanningarna du pratade om.
Att Bibeln berättar att vi skapades. Sedan säger den att vi föll i synd.
Det tar ju inte tillbaka det första! - Precis.
De utgör ju en grund. Om någon utan värde faller så gör det ju inget?
Nej. Och så finns ju möjligheten till förlåtelse -
och att Gud skapar en ny himmel och jord.
Poängen är ju...
Eller det är själva anledningen till att vi talar om synd -
och manar till bättring. Det vore meningslöst -
om det inte fanns något bättre att erbjuda, -
om Gud inte gjort något för att åtgärda det.
Det du säger är intressant, att det är en helt annan ideologi.
Som kristen måste jag vara noga med att -
mitt tänkande och förhållningssätt utgår från dessa sanningar.
Skapad. Fallen i synd. Frälst. De är alltid med, eller hur?
Ja. Det är ett sorts grunduppsättning vi måste ha koll på, -
verkligen vara medvetna om att det är grunden vi utgår från, -
beredda att svara på vad vårt hopp bottnar i.
Även när utmaningen mot vår kristna värdegrund kommer -
genom en sådan här modern fråga -
måste vi kunna ta fram vad det egentligen handlar om.
Så när man säger att "när du pratar om mina synder -
tar du ifrån mig mitt människovärde", då glömmer man två av sanningarna: -
syndafallet och frälsningen.
- Då kan man svara: "Inte enligt den kristna uppfattningen."
Enligt den ifrågasätts inte värdet på grund av detta.
Man kan fråga: "Vad grundas din uppfattning om människovärde på?"
Där kanske det ifrågasätts men då har vi en bättre grund.
Det är en bättre grund. Tack Soili Haverinen för att du kom -
och berättade om den. Du skriver också om den i -
din och Mailis Janatuinens bok "Paimenuus, ihmisarvo ja sukupuoli".
Välsignelse till dina studier, din forskning och ditt arbete. - Tack.
Tack kära tittare för att ni var med oss igen.
Vi ses igen och tills dess ska vi komma i håg att -
bara för att Bibeln kraftfullt manar: -
"gör bättring och vänd om från dina synder" -
och säger att vi är syndiga, så tar det inte ifrån oss -
människovärdet det minsta. Tvärtom!
På grund av att vi är så värdefulla talar Gud ibland strängt till oss -
och håller oss ansvariga. Men som tur är finns -
boten för all ansvarslöshet och synd. Det är Jesus.
Välsignad vare din vecka. Vi ses igen i Café Bibeln.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
I Finland: FI40 1112 3000 3427 89, ref 8507 Mottagare: Ristin Tuki ry
Översättning: Marita Hallgren Himlen TV7