Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on meil väga tore teema - Jumala arm.
Mis on arm ja mida see tähendab?
Minu külaliseks on Seppo Palonen.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Sul on pikk kogemus kristliku töö tegemisel
ja mitmetes ülesannetes.
Täna räägime kristliku usu kõige kesksemast asjast -
Jumala armust.
Esitan alustuseks lihtsa küsimuse - mis arm on?
- Isiklikult vastates - see on mu ainus ja viimane võimalus.
Üldisemalt on see ärateenimatu armastus.
Jumal armastab meid teenimatult.
Teatud reservatsiooniga võiks ka öelda,
et Jumal aktsepteerib meid sellistena nagu me oleme.
Kuid see ei tähenda, et Jumal vaataks meie väärtegudele
läbi sõrmede.
See tähendab, et Jeesus maksis meie eest ristil täishinna.
Ta kannatas iga inimese eest ristil igaühe teenitud õiglase karistuse.
Üks kannatas kõikide eest,
et keegi teine ei peaks karistust kandma.
Sellel arm põhinebki.
Arm ei ole odav, see pole läbi sõrmede vaatamine,
vaid see rajaneb täielikult Jeesuse tööle ristil.
- Jumala arm on tegelikult Jeesuse arm
ja Jumala armust ei saa rääkida Jeesusest rääkimata.
- Jah. See ei ole põhjendamatu, et Ta lihtsalt annab armu -
Tal on täna armuline tuju,
vaid sellel on kindel pidepunkt, millel see rajaneb - Jeesuse rist.
Armust ei saa rääkida ilma Jeesuse ristita.
- Iga inimese kogemus on kinnitanud ilmselt vähemalt ühe kirjakoha:
ilusaim asi inimeses on tema armulikkus, halastus.
Kui oled hädas ja oled kartnud kuhugi minna
ning kohtad armulist inimest, on see tõeliselt meeldiv.
- Kindlasti. On väga kerge olla inimeste läheduses,
kellel on armuline suhtumine, kes ei sea ootusi ja nõudmisi
ega kergita mõõdupuud,
vaid kes suhtuvad sinusse armuliselt.
- See on väga radikaalne vastus.
Jumala lähedal peaks seega kõige parem olema,
kuna Tema on kõige armulisem.
- Kui mõelda Jeesuse 12 jüngrile, kes olid Temaga 24/7 kolm aastat,
siis neil oli seal ilmselt hea olla.
Neil võis tekkida mingis etapis tahtmine lahkuda,
kuid neil oli hea olla Jeesusega armulise Jumala seltskonnas olles.
- Paljud kogevad Jumalat siiski nõudliku ja karmi, mitte armulisena.
- Äärmiselt tähtis on meie kujutlus Jumalast.
See on paljude hingehoiuprobleemide taustaks.
Küsimus on Jumala loomuses.
- Kas üks või kõige tähtsam asi Jumalale mõeldes,
on Tema armulisus?
- Jah. Tema armulisus on konkreetne,
see ei ole vaid mingi kõrvalomadus, vaid see realiseerus Jeesuses.
Jumal on andnud meie heaks oma kõige kallima varanduse.
- Jeesuses võib näha Jumala armu tähendust? - Täpselt nii.
- Armul on vaenlasi, asju, mis selle raskeks teevad.
Üks neist on patt.
Piibel räägib patust ja sellest, et peaksime patud andeks saama.
Kui kristlane on õrna südametunnistusega
iseenda ja Jumala ees aus, märkab ta,
et eksib mõtete, sõnade ja tegudega pidevalt Jumala vastu.
Tekib mõte, kuidas saab Jumal olla armuline sellisele patusele?
- Kui vaadata Uues Testamendis, kuidas Jeesus inimestesse suhtus -
neisse, kes tulid Tema juurde karmi, enesekindla, upsaka hoiakuga,
teadlikuna oma tähtsusest ja headest tegudest,
suhtus Jeesus väga karmilt.
Kõiki, kes tulid alandliku hoiakuga, niiöelda altpoolt,
patte andekspaluva suhtumisega, armu paludes,
kohtles Jeesus armuandvalt.
Mainisin, et Jumal aktsepteerib meid sellistena nagu oleme.
See peab paika selles mõttes, et Ta aktsepteerib meid meiena,
kuid Ta ei aktsepteeri meid seepärast, et meil mõnda pattu pole.
Tõelise Jeesuse lähedale tulemise juurde käib meeleparandus,
pöördumine ja patu hülgamine.
- Oleks veider, kui arst, kellele kaebad mõnd tõsist haigust,
ütleks, et aktsepteerib su tõbe ja ütleb, et tore, las olla.
Me ei lähe arsti juurde selleks, vaid tõvest vabanemiseks.
Aga on tore, kui arst on minu suhtes armuline,
aitab ja aktsepteerib mind.
- Eelmainitu alapealkirjaks võiks olla:
Jumal on nii armuline, et ei aktsepteeri meid
sellistena nagu oleme.
Ta armastab meid nii palju, et ei aktsep- teeri meie patusust ja väärtegusid.
- Kui patust konkreetsemalt rääkida, võib keegi öelda,
et minu patt on nii suur, see oli nii jultunud ja teadlik,
et kui keegi seda teaks, oleks neil võimatu mind armastada.
Mida ütled selle peale?
- Piibel räägib vaid ühest patust, mida ei saa andeks.
See on mitte tulla Jeesuse juurde andeks saama.
Nagu arm ei kõlbaks.
See on ainus, mida Piibli järgi andeks ei saa.
Inimeste mõõdupuu järgi võib olla suuri, võimsaid ja võimatuid patte.
Jumala mõõdupuu Piibli järgi saab kõik andeks,
peale selle, et arm ei kõlba.
- Sel juhul võib surra pattudesse nii nagu mees,
kes keeldus arstile minemast ja suri lõpuks oma haigusse,
kuna ta ei tahtnud arstile minna.
- Täpselt.
- Patu juures võib olla ka teine problem -
ma ei suuda sellest vabaneda, langen sama asja lõksu
üha uuesti ja uuesti ja uuesti aastaid.
Kas võin ikka veel armu saada?
- Mulle meenub üks lühike kõne, mille üks Norra misjonijuht
rääkis 16 aasta eest noortele. Laenan korraks Piiblit.
Ta ütles, et Piibel räägib "Kristuses, Jeesuses olemisest",
mida me ei mõista õigesti.
Too Norra jutlustaja pani pliiatsi Piibli vahele ja ütles,
et see tähendab kujundlikult Jeesuses olemist.
Jeesusele toetuv inimene kõhkleb, kõigub, satub kiusatusse ja langeb
Kristuses. Ta on Kristuses.
Kristuses jõuab ta ka kohale.
Ainus, mis päästetee sulgeb,
on meie teadlik, isepäine lahkumine Kristusest,
kui me ei taha Kristuses olla.
- Ja kui jääme lõplikult Kristusest eemale.
- Täpselt, sest on võimalik ka tagasi tulla.
Kui on salapatte, sõltuvusi, siis Jeesusele toetuv inimene
elab seda kõike Kristuses ja jõuab Temas kohale.
- Keegi võib protesteerida, et sel juhul pole ju vahet,
kuidas ma elan.
Võiksin sel juhul täielikult patule anduda
ning loobuda sellega võitlemast ja taotlemast head.
- Pauluski esitas selle idee Uue Testamendi kirjutamise ajal.
Paulus pidi tegelema mõttega, et armu võidakse ära kasutada.
Ta õpetas, et asi ei ole nii.
Arm ei ole ainult teoloogiline-filosoofiline mõiste,
vaid arm on isikulise Jumala omadus.
Me suhtleme ja elame Jumalaga kui isikuga.
Me ei saa Jumala ees elades kasutada ära
seda teoreetilis-teoloogilist terminit,
vaid siirana elades oleme pidevalt teadlikud,
et kogu meie elu käib selle isiku silmade all.
- See on suhe.
- Jah. See ei ole pelgalt teoloogia või teooria, vaid elu suhtes.
Sel juhul muutub armu ärakasutamine võimatuks.
- Sel juhul poleks me mõistnud, millega on tegemist.
- Armu ja armulise Jumalaga kohtumine tekitab meis tahtmise
elada Tema seltskonnas Temale meelepärasena.
- Kui mõelda, et Jumal on armuline ja Piibel rõhutabki seda,
kas võib olla nii, et inimene ei ole endale armuline
ja käitub endaga karmimalt, kui Jumal?
Ta otsekui ei tahaks Jumala armu üle rõõmustada,
vaid tahab end karistada ja on enda suhtes halastamatu.
- See on väga tuttav probleem hingehoolduses.
Jumal on armuline, kuid mina enda suhtes mitte.
Piibel tunneb ka seda probleemi.
1. Johannese kiri räägib sellest, kuidas meie süda meid süüdistab.
Kuid Jumal on suurem, kui meie süda.
Olen püüdnud lugematuid kordi mõnele inimesele seletada,
et on olemas meie enda isikust lähtuvat armutust ja süüdistusi.
Piibel on sellest teadlik, kuid Jumal on sellest kõrgemal.
- Meenub veidi naiivne pilt selle kohta:
mõni laps võib kahelda oma vanema armastuses
ja too püüab leida sõnu, kinnitamaks, et armastab oma last jäägitult,
ükskõik, mis ka ei juhtuks.
- Täpselt. Jumala lapsena olek on positsioon,
see ei ole üksnes suhe, vaid ka positsioon.
Suhe võib olla lähedasem ja kaugem, kuid positsioon sellest ei muutu.
Kuigi võiks teoreetiliselt luua seaduse,
et laps võib end oma vanemaist lahutada,
ei oleks see tõeline,
see ei muudaks fakti, et need on tema vanemad.
Sama kehtib suhtes Jumalaga - Ta ON meie Isa ja meie Tema lapsed.
- Kas oled kunagi sellega seoses mõelnud kirjakohale:
kuigi ema hülgaks oma lapsukese, mina ei jäta sind, ütleb Issand.
- Jah. Isegi ema ohverdav armastus, mis on valmis kõigest loobuma,
on väike võrreldes Jumala armastusega meie suhtes.
- Jumal pühendub meile oma suures armastuses.
Ka teised inimesed võivad olla armutud.
Isegi teised kristlased võivad olla halastamatud
langenud kristlase suhtes
või nende meelest tõsiselt langenud kristlase suhtes.
Kuidas Jumala arm sellega seotud on?
- Sellises olukorras on oluline eristada inimese tegu
selle inimese väärtusest, temast endast.
On õige ja piibellik, et kogudus karistab inimest,
kes harrastab avalikult mingit pattu.
Kuid tuleb eristada, et karistus on inimese heaks,
ja inimese suhtes tuleb olla armuline.
- Kas peaks igapäevaelus kuidagi osutama,
et need pole vaid sõnad.
- Jah, et tegemist on siira pühendumisega inimesele.
Kui kõne all on mingi salapatt või sõltuvus,
peaksime sellesse siiralt suhtuma
ja olema valmis pühenduma sellele inimesele.
- Olen vahel mõelnud,
et kui ilmneb mõne kristlase langemine,
on tihti nii, et teised kristlased on väga halastamatud
ja valmis esimesena temast pettunult lahti ütlema.
Armutu hoiak tuleb avalikult ilmsiks,
selle asemel, et tunda kurbust ja tahtmist tema kõrval seista.
Mis sa sellest arvad?
- Sellisel juhul on tähtis vaadata iseennast ja oma südant.
On kasulik imestada, miks mina nii ei langenud
ja mõista, et see oleksin võinud tõepoolest mina olla.
Kui suhtuda teise inimesse sellest vaatenurgast,
et see oleks võinud juhtuda ka minuga,
ja millist suhtumist sooviksin sel juhul näha.
- Asi muutub veelgi hullemaks, kui juhtub mingeid loodusõnnetusi
ja paljud on valmis ütlema, et Jumal karistas neid.
Kas siin ei kehti põhimõte, et sel juhul oleks pidanud mind
esimene karistus tabama.
- Täpselt. Võib küsida, et miks see ei juhtunud minuga?
See oleks olnud õiglane.
Kui inimene mõistab õigesti oma patusust ja Jumala õiglust,
Ta on armuline, kuid Ta ei ole ükskõikne.
Sellest tekibki küsimus: miks mind pole karistatud?
- Kui Jumal tegutseks nii karmilt, et ühe rikkumisega on kõik läbi,
ei istuks me siin seda arutamas
ning maa peal poleks enam ühtki kristlast. Kas pole nii?
- Absoluutselt.
Arm ei ole vaid see, et võime tulla Jeesuse juurde
ja saame patud andeks.
Jumal ei "kasuta" armu vaid öeldes, et võid armus minu juurde tulla,
vaid ka sellele järgnev elu kristlasena on pidevalt armu all.
Ei ole nii, et saame armu kaudu Jumala lasteks,
kuid kõik ülejäänud on meie endi vastutada.
- Läheme veidi isiklikumaks.
Oled isa. Mitu last sul on?
- Mul on kolm last ja kaks lapselast.
- Mida tähendab sulle Jumala arm isana?
- Olen isaks olles õppinud paremini mõistma Jumala isadust.
Siin on kaks poolt.
Mäletan üht aastate tagust juhtumit, kui ühel meie tütrel oli paha tuju.
Ta oli ehk 2-aastane, vihma sadas ja ta tahtis välja mängima minna.
Ütlesin, et ei või ja tal tekkis raevuhoog.
Hoidsin teda süles kinni, ega lasknud välja minna
ja tema ütles mulle: Loll issi, loll issi,
ning nuttis ja karjus.
Ma lihtsalt teadsin, et see läheb mööda
ja varsti ütleb ta jälle: kallis issi.
Mõtlesin siis, et äkki käitub Jumal ka minuga nii?
Kui mina jonnin nagu 2-aastane, kas ta mõistab mind samamoodi?
- Õnneks ei lase Ta meil kõiki rumalaid asju teha, mida tahame.
- Nagu näiteks vihmaga väljas mängida.
Arm kuulub ka Isale.
Lapsed ei küsi, kas praegu on sobiv aega jonnida.
Murdeealised ei küsi, kas tohib ust pauguga kinni lüüa.
Kas oled sellises tujus, et kannatad mu raevuhoogu?
Laste narrused tulevad kõige halvemal hetkel.
Kuna nad on nii lähedased, kerkivad esile ka enda reaktsioonid.
Oled oma laste ja abikaasa ees ja ka Jumala ees niivõrd alasti.
Samuti ka enda ees.
Sellises olukorras võtad armu omaks.
On olukordi, kus see on raske, kuid on tore, et see on alati tõde.
- Aga abikaasana?
Tean, et oled kaua aega õnnelikult abielus olnud.
Mida tähendab sulle arm abikaasana?
- Meil on õnnelik armastusromanss abielu vormis.
Olen avastanud endas omaduse, et panen koju tulles tähele,
millises tujus ma tegelikult olen.
Ma ei taha koguduses ja sarnastes olukordades esineda
ning näidata, et kõik on hästi ja tasakaalus
ja mängida meeldiva inimese rolli. Tahan olla siiras.
Koju minnes märkan siiski, millises tujus ma tegelikult olen.
Ja ma ei ole alati heas tujus. Ma pole alati väga pikameelne,
lahke, kannatlik ja hea kuulaja.
Jumal on armuline ka olukordades, kus tulevad esile pahad tujud,
kus teame, et ütleme valesti, teeme midagi abikaasale valesti.
Ka siis võib omaks võtta nii Jumala kui abikaasa armu.
- Nagu alguses mainisin,
on sul pikk kristliku töö kogemus.
Arm on imeline asi ja meil lõpeb peatselt saateaeg,
kuid küsin veel -
mida tähendab sulle arm kristliku töötegijana?
- Ikka see ainus ja viimane võimalus.
Räägin ühe lühikese loo, mis ütleb ehk kõik.
Aastaid tagasi palvetasin Jumala ees, et ma ei sobi sellele tööle,
ma ei suuda, mul pole jõudu, oskusi ja võimeid,
mida see töö nõuab.
Jätsin justkui ukse veidi paokile ja ootasin,
et Jumal ütleks: oled oma töös väga osav.
Mu palve oli veidi kahepalgeline.
Ma ei ole mõelnud, kas Jumal räägib meile
sisemise häälega või mitte. See on lahtine teema.
Kuid tol korral Jumala ees kaevates, tõusis minu seest hell kinnitus,
nagu oleks Jumal öelnud: ongi nii, sa ei saa selle tööga hakkama.
See oli midagi muud, kui ma ootasin ja lootsin,
kuid see oli väga tõsi ja väga armuline.
Kõik järgnevad aastad olen töötanud teadmises,
et ka Jumala meelest ei sobi ma sellele tööle.
-Siiski teed seda?
- Jah, see on Tema töö, kui sina oled otsekui kanal,
ja mida vähem on kanalis ummistusi, seda parem.
- Aitäh, Seppo Palonen, et rääkisid meile Jumala armust.
Õnnistust sinu tööle ka edaspidi!
- Aitäh!
Aitäh teile, head vaatajad!
Ei olegi palju lisada ja ega oskakski,
kui tahaks kirjeldada Jumala armu suurust.
See on midagi väga võimast ja ammendamatut.
Soovin sulle armurikast nädalat, aastat ja elu
osaduses Jumalaga.
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri