Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime sellest, mis on kogu kristliku usu
ehk kõige kesksem teema - evangeeliumist.
Minu külaliseks on kirikuõpetaja Keijo Rainerma.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Oled olnud Kankaanpääl pastor ja kirikuõpetaja juba mitu aastat.
- 30 aastat.
- See on pikk kogemus.
Nii pastori kui iga kristlase ülesanne on kuulutada evangeeliumi.
Tahame rääkida evangeeliumist.
Üldiselt öeldakse, et evangeelium on hea sõnum.
Kuid see ei ole mis tahes hea sõnum.
Mis hea sõnum on evangeelium?
- Evangeelium on hea sõnum, mille Jumal on andnud kuulutamiseks
ja levitamiseks kõikjal maailmas.
Evangeeliumis on kesksel kohal see, mida Jumal on teinud
ja mida Ta ikka veel teeb.
See räägib Jumala headest tegudest.
Kuna Jumal on hea, Ta on armastus, on ka Tema teod head
ja täis armastust.
Need erinevad inimeste tegudest.
- Evangeeliumist rääkides peame rääkima kõigepealt Jumalast.
Jumal on loonud meid kõiki ja sellest saab kõik alguse.
Seejärel aga juhtub midagi ja me vajame evangeeliumit.
- Piibli 3. peatükk kannab pealkirja "Pattulangemine".
Kaks esimest peatükki räägivad Jumala loomistööst
ja selle kohta öeldi kokkuvõtlikult, et see on hea ja ilus.
Kolmandas peatükis on inimese vastus ja valik;
tema vastus Jumala headusele ja pattulangemine.
On väga tähtis, et pattulangemine ei ole mingi võrdumlik kirjeldus,
vaid tõepoolest ajaloos aset leidnud sündmus.
See tähendab, et meie maailm ei ole olnud alati selline,
nagu see praegu langenud maailmana on.
See oli teistsugune ja see tekitab meis lootust,
et ehk taastub kunagi normaalne olukord
ja võime kunagi näha, milline see tegelikult välja näeb.
- Alguses ei olnud sõdu, tsunamisid, kannatusi ja viletsust.
- Just. Ega ka haigusi ja surma.
- Pattulangemine tõi kõik selle.
Kui meid on loodud ja oleme langenud,
on meil järelikult probleem suhtes Jumalaga - meie patusus.
- Täpselt. Kui püüda seletada, mida see tähendab,
võiks öelda nii, et patt lahutab meid Jumalast.
Meie ühendus Temaga kannatab, see on katkenud, purunenud.
Patu tagajärjed on veelgi laiemad -
patt lahutab meid ka teistest inimestest;
hiljutiste avastuste kohaselt ka loodusest.
Patt eraldab meid ka iseendast -
kaotame selle, milleks Jumal meid lõi.
Kaob ka meie tõeline olemus.
- Kui kogu Jumala algupärane loomistöö on purunenud,
mis on loomise ja langemise taustal evangeelium, hea uudis?
- Hea uudis on see, et mäng ei ole kaotatud,
see ei ole veel kõik.
On olemas Jumala igavene plaan, mis arvestas ka inimese langemise,
kurjuse ja patuga,
kuhu loomise järel kirjutati lunastus.
Siinkohal räägime Jeesusest, kelle Ta saatis siia maailma
elama ja meie eest surema.
Seejärel äratas Jumal Ta surnuist, Ta elab ikka veel ja on läinud ees.
Kõik Tema järgijad jõuavad kord sinna,
kus Tema ees ootab.
Seejärel räägib Piibel kolmandast suurest etapist
nimega 'täitumus'.
Loomine, lunastus, täitumine - need on kolm päästeajaloo etappi.
- Jumal tegi need suured asjad: Ta lõi meid,
seejärel me langesime ja Tema lunastas meid,
saates oma Poja Jeesuse.
Kuidas saab see reaalsuseks minu kui üksikisiku jaoks?
Kuna olen maailma sündinud, siis tean, et olen loodud -
loomine on minu puhul toimunud ning olen siin.
Langemist õpin tundma siis, kui Jumal avab oma armus mu silmad.
Sellest rääkisime varasemas saates, kuidas Jumal võib meid peatada,
äratada ja me näeme, et oleme patused inimesed.
Kuidas jõuab evangeelium patusena sündinud inimeseni?
- Vajadus evangeeliumi järele sünnib siis,
kui mõistame, et tehtut ei saa tagasi võtta
ja peame vastust andma;
kui püüame oma elu tõsiselt parandada
ja mõistame, et see ei õnnestu.
Võime oma käitumist veidi kohendada, et olla parem mees või õilsam naine,
kuid meie sisemaailm on siiski endine.
Kui mõistame seda, hakkame otsima abi väljastpoolt.
Loodetavasti keegi räägib meile või loeme kuskilt,
et on keegi, kes on elanud nii nagu meie peaksime elama,
kes oli ilma patuta, kannatas ja suri meie eest ristil.
Jumal valmistas sel moel pääste igale patusele inimesele,
sinule ja minule.
Kas Ta oleks võinud pääste kuidagi teisiti valmistada,
selle üle pole mõtet spekuleerida -
see võib olla meie meelest kummaline või algeline viis,
mõne meelest isegi vastumeelne, et süütu kannatab süüdlaste eest.
Piibli õpetuse järgi kannatas Kristuses siiski Jumal ise.
Nii valmistas Ta meile pääste ja ütleb, et võtke see vastu.
Mida see tähendab?
Toetu Jeesusele, kes on sinu eest surnud.
Kuidas see käib?
See tähendab tunnistamist, et mina olen selline,
sina Jeesus surid minu eest ristil ja lepitasid mind Jumalaga,
ning tahan toetuda sinule ja sellele lepitustööle,
palun anna mulle võime uskuda sinusse ja see vastu võtta.
- Evangeelium jõuab seega minuni väljastpoolt ega tõuse seest?
- Jah. See ei ole meie oma mõtlemise tagajärg
ega meie tunnete poolt tekitatud kogemus.
Tundub, et evangeelium jõuab meieni eelkõige kõrvade kaudu,
kuna Piibel ütleb, et usk tuleb kuuldust
ja kuulmine Kristuse Sõna kaudu.
Ka silmad on asjaga seotud, kui loeme evangeeliumi
või kellegi tunnistust sellest, kuidas nad leidsid Lunastaja
ja said armu.
See jõuab meieni ühel või teisel viisil.
Ega Piibel ilmaasjata rõhuta, et see tuleb viia kõikjale,
seda tuleb kõigile kuulutada, et kõik seda kuuleksid.
Selle kuulmine ja vastuvõtmine, mitte eemale tõrjumine,
mõistmine, et see on minu jaoks, sünnitab meis usu ja usalduse.
- Kõigis kristlikes kirikutes on läbi aegade
olnud ka ristimine ja leivamurdmine -
ka need on evangeeliumi osa, kas pole?
- Jah. Ristimine on ristimine ja leivamurdmine on leivamurdmine
Jumala Sõna tõttu, kuna Issand on seda teha käskinud.
Ta ühendas nendega head ja suured tõotused.
Jumal on oma tarkuses ette näinud,
et meile kui psühhofüüsilistele tervikolenditele
jõuab evangeelium kuulmise ja nägemise kaudu,
kuid ka veega üle valamise ning leivamurdmises leiva ja veiniga
ka suu kaudu.
Vajame neid, kuna need kõik mõjutavad ja kinnitavad meie usku.
Kui mõtlen oma aastakümneid kestnud kristlase elule
ja pean lõpus pettunult küsima, kas ma kunagi paremaks ei muutugi?
See ei saa valmis, see ei kasva, arene ega edene,
mu mõttemaailm on endine, keel vahel ikka veel õel jne.
Mida ma siis teen?
Mõtlen Kristuse ristisurmale - täiuslik, piisav, muutumatu;
mõtlen oma pühale ristimisele, kus Jumal tegutses
ja tegi head tööd, ma ise ei teinud midagi -
kestev, püsiv, muutumatu.
Ma ei otsi rahu ja tõestust, et asjad on hästi, iseendast,
vaid sellest, mida Jumal on minu heaks teinud.
- Kas neis kõigis on sisuliselt sama sõnum -
ristimises, leivamurdmises, pihis, Sõna kuulmises ja lugemises?
Mis on evangeeliumi sisemine sõnum,
kui see lühidalt sõnadesse panna?
- Evangeeliumi tuum on see, et kõik su patud on andeks antud;
Jeesus on sind lepitanud ja lunastanud
ning võid olla õnnis ja rõõmus Jumala laps,
ükskõik, kuidas asjad tunduvad või näivad.
- Jumala tohutu armastus on suurepärane -
Ta oleks võinud öelda seda vaid ühe asja kaudu ja kõik,
kuid Ta on selle korraldanud ehk meie nõrkuse tõttu nii,
et sõnum jõuab meieni nii mitmel viisil,
nagu tahaks öelda, et kas sa juba usud,
et ma tõesti tahan su patud andeks anda.
- Täpselt nii.
Kuigi siin jääb paljugi saladuseks ja me ei oska kõike seletada.
Keegi võrdles seda söömisega - vähesed meist oskavad selgitada,
milliseid anatoomilisi teid pidi toit meis muutub.
Seda polegi vaja - see teeb oma tööd.
Samuti ei pea me oskama lõplikult evangeeliumi seletada,
et kuidas see täpselt toimib.
Oluline on, et võime seda kuulda, sellest osa saada
ning et see toimib ja mõjutab. Sellest piisab.
- Kui inimene on samas olukorras, nagu sa avameelselt
ennastki kirjeldasid - avastavad aastakümnete järel,
et nad ei olegi patu üle võitu saanud ega eeskujulikud kristlased,
ja kui mõni neist on nii tugevalt mõne patu sidemeis,
et langevad uuesti ja uuesti samasse lõksu?
Üks poiss küsis avameelselt ühes olukorras,
kus oli palju inimesi, et kas ta võib üldse kristlane olla?
Tema nõrkuseks oli pidev joomine.
Kui näiteks rong hilineb, tuleb tal vastupandamatu tahtmine
minna restorani jooma.
Ta võitles selle küsimusega, et kas ta saab üldse kristlane olla,
kui langeb pidevalt samasse pattu?
Mida vastad selle peale?
- Minu meelest on see osa usuvõitlusest,
see, mida vanad kristlased nimetavad võitluseks
endas peituva nõrkuse ja patuga.
Asi ei ole vaid kahetsemises, enese jälgimises ka kontrollimises,
see on osa meeleparandusest.
Tuleb alati pöörata pilk Kristusele ja mõelda sellele,
mida Tema on meie eest teinud.
Kui see noormees ja veel mõni tunneb end kaotajana,
käib seegi evangeeliumi juurde - uus elu Kristuses on siiski võidukas,
kuna evangeelium on Jumala vägi päästeks igale usklikule.
- On väga põnev, et antud näitele mõeldes
ütleb enamus, et sellest peaks küll vabanema,
kuid oma isiklik probleem näib alati teiste omadest raskemana.
Probleeme on igasuguseid - ei suudeta vabaneda pahast tujust,
ärrituvusest, kibedusest, isekusest ja paljust muust,
millega me taas ja taas võitleme.
Kas võib osaleda leivamurdmises, kui inimene mõtleb,
et olen tõeliselt nõrk, mu elus on palju pattu
ja olukord peaks aastate järel muutunud olema,
kuid ma ei ole suutnud võita ega paremaks muutuda?
Kas siis võib ikka veel rahumeeli leivamurdmisest osa võtta?
- See on väga hea põhjus leivamurdmisel osalemiseks.
See ongi nende jaoks, kes tunnevad oma patte ja patusust
ning vajavad Päästjat, armu ja andeksandmist.
- Kuidas lohutaksid kedagi, kes mõtleb Piibli karmidele sõnadele,
mis määratlevad, kes on Jumala laps ja kes mitte
selle järgi, kes elab patus ja kes mitte,
ning teda vaevab, et ta ei suuda ühest
või teisest patust vabaneda, ning langeb sama asja küüsi
uuesti ja uuesti nii mõtetes, sõnades kui tegudes
ning eksib Jumala käskude ja tahte vastu?
Mis siis, kui Jumal ei taha mulle enam andestada?
- Mulle meenub kirjakoht Piiblis:
Jumalale meelepärane kurvastus viib meeleparandusele.
Sinu kirjeldus, mis on paljudele kristlastele tuttav,
on minu meelest just Jumalale meelepärane kurvastus
ja mure iseenda pärast ning sellel on hea mõju ja tagajärg.
Sellises mures tuleb vaid ustavalt evangeeliumisõnast kinni hoida,
kuna see on mu ainus võimalus, kui ma end parandada ei suuda.
Oleks murettekitavam, kui inimene arvaks,
et on oma elus patu enamvähem võitnud
ja tal esineb vahel ehk vaid väheke uhkust, omakasupüüdlikkust
või veidi variserlikkust, kuid peaaegu kõik on juba korras.
See oleks murettekitavam olukord.
- Kas sinu kirjeldatud olukorras ei kaota Jeesus mitte oma tähtsust?
- Täpselt nii.
Jeesuse tähtsus väheneb oma olukorra paranedes.
- Mõned muretsevad sellepärast, et praegune aeg
näib olevat kristlaste vastu ebasõbralik,
neid võidakse meedias ja mujal väga karmilt kritiseerida.
Mõned muretsevad, kas peavad oma usuga lõpuni vastu?
Kuidas vastu pidada, kui tõuseb tõeline tagakius?
Kas evangeeliumil on ka siin midagi lohutavat öelda?
Ka eluolukord võib olla nii raske, et inimesed ei tea,
kas suudavad usus lõpuni vastu pidada.
- Ehk ei peaks sellele liiga palju mõtlema,
kas jaksan usust kinni hoida või mitte.
Mulle meenub märterpiiskop, kes kaevas hukkajate ees oma hauda,
seisis selle servale ja hukkajate ülem küsis:
Kes võidab?
Piiskop vastas, et alguses võidate teie
ja seejärel võidab Kristus.
Asi on selles, et Kristus võidab.
Tema hoiab kinni.
Isegi kui loeme ja kuuleme imetledes märtrite lugusid
ja küsime, kuidas nad küll vastu pidasid,
mõelgem, et nad olid inimesed nagu meiegi.
Hetkel, kui vajame jõudu ja julgust, annab seda meile Jumal.
Peame vaid paluma, et võiksime olla ustavad.
Peame alati ka teadvustama, et seal kus on evangeelium,
on alati ka vastupanu, tülid, erimeelsused.
Selle peale ei tohiks solvuda, see kuulub selle maailma juurde,
mis on Piibli sõnul kurjuse mõju all.
Kui siia tuleb evangeeliumi hea sõnum,
sünnib alati nii usku kui ka vastuseisu.
- Vahel esineb ka sellist vaatenurka,
et inimene peab oma pattu nii suureks,
et sellele pole enam mingit vastust.
Kas on mingeid suuri patte, mida Jeesus ei saa andestada?
- Teoreetiliselt on minu meelest ainult üks selline patt -
Piibel nimetab seda Püha Vaimu pilkamiseks
või uskmatuseks - et me ei toetu Jeesusele ega pöördu Tema poole.
See on asi, mis võtab meilt kogu pattude andeksandmise.
Küsimus ei ole patu suuruses, koguses või koletuses,
vaid selles, kas pöördume Kristuse poole ja toetume Temale.
- Siit algab protsess, mis on samuti evangeeliumi osa,
et kui asi vajab lahendamist ja tegelemist, tuleb seda teha.
- Sellega tegeletakse.
Meie Issand ütleb, et tõde teeb vabaks.
Mida rohkem saame jõudu ja julgust tegeleda kibedate, raskete asjadega,
seda suurem on ka evangeeliumi loodud vabadus,
kui sidemed purunevad.
Pihtimise juurde kuulub ka armastuse pihtimine,
mis tähendab, et Jumal saadab meid
armastuse tegusid tegema ja endisi pahategusid parandama.
Siit see kristlane tihti alustab - palub andeks oma naiselt,
tagastab töökohale varastatud asju,
võtab ühendust maksuametiga, kui on seda petnud.
Nii minnakse pihi ja armastuse tegude teel edasi.
Küllap Jumal juhatab neis asjus.
- Kas võib öelda, et kogu meie elu on seejärel armastuse pihtimine,
kuna mulle on kõik patud andeks antud
ja olen saanud elu suurima kingituse.
Sellest ammutatud jõus kasutame oma ülejäänud elu
tänulikuna Jumalale teiste teenimiseks?
- Nii see tõesti on.
Jumala ülistamine ja tänamine tähendabki peamiselt seda,
et teeme head oma ligimesele.
- Aitäh, Keijo Rainerma, et saatesse tulid.
Õnnistust sinu tööle Kankaanpää kirikuõpetajana!
- Aitäh! Õnnistust ka sulle!
- Aitäh, Piiblikohviku vaatajad, et olite taas meiega.
Evangeelium on nii suur teema, et seda ühe saatega ei ammenda.
Suur on sõnum, et Jeesus annab patte andeks
ja Tema on ustav.
Meie usuelu ei seisne selles, et meie jaksame, oskame,
suudame ennast muuta, vaid kõik sõltub sellest,
et Tema, Jeesus, andis andeks patud,
hoidis kinni ja viis kohale.
Kui me seda siin täielikult ei mõista,
mõistame pärale jõudes.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri