Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime väga praktilisest ja kesksest teemast usuelus -
meeleparanduse tegemisest.
Mul on külas kirikuõpetaja Keijo Rainerma Kankaanpäält.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh!
- Kui räägitakse meeleparandusest ja meeleparanduse tegemisest,
võidakse soome keeles selle all tihti mõelda
iseenda paremaks tegemist või parandamist.
Millega on siiski tegemist meeleparanduse puhul?
- Kristluse vaatevinklist on tegemist väga keskse asjaga.
Kui Jeesuse eelkäija Ristija Johannes alustas tegevust,
oli tema sõnumiks: Parandage meelt ja pöörduge!
Kui Jeesus alustas tööd, kuulutas ta:
Jumala riik on lähedal! Parandage meelt
ja uskuge evangeeliumisse!
Peetrus ja teised jätkasid sama liini:
Parandage meelt ja pöörduge, et teie patud ära kustutataks!
See on kristluses väga keskne teema.
- See moodustab poole Jeesuse sõnumist:
Parandage meelt ja uskuge evangeeliumisse!
- Jah. On tõsi, et kui meie kuuleme sõnumit:
Parandage meelt!, meenub asju,
mis meie elus ei ole kiiduväärt, eeskujulikud või head.
Kui õige jätaks mõne kõrvale ja asendaks need millegi heaga.
See on ehk esimene kujutluspilt, mis 'meeleparanduse' puhul tekib.
Seda mõtet võiks võrrelda väljendiga,
et kuningasoolist sinust ei saa, isegi kui sa printsi moodi käituksid;
sa ei ole veel mõrsja, kui pruudikleidi selga paned.
Võiksin riietuda politseivormi ja juhatada ristmikul liiklust,
kuid ma pole siiski politsei.
Me ei saa kristlaseks oma kristliku käitumise tõttu.
Tore, kui see juhtub, kuid on halb,
kui arvame, et see tähendab kristlaseks saamist.
- Kasutame vahel väljendit, et sa käitud kui mingi suurisand.
See on otsekui negatiivne asi.
Kui meeleparandus ei tähenda millegi paremaks tegemist,
siis mida see täpselt tähendab?
- Piibel seob selle sõnaga tihti sõna 'pöörduge'.
Meeleparanduse tegemise võiks soome keelde tõlkida ka kui
'muutke meelt'.
Meeleparandus on meele muutmine.
Pöördumine tähendab, et kui liigun mingis suunas
ning pöördun, liigun ma vastupidises suunas.
Neist on ehk abi selle mõiste selgitamisel.
Keegi võttis Piibli meeleparanduse kokku nii:
see on parandja parandatavaks muutumine.
- Kui olen elanud nii, et usuasjad pole huvitanud.
kirikus pole käinud, Piiblit pole lugenud,
ehk olen vahel midagi palvetanud,
ja kui parandan nüüd meelt, peaks elus mingi pööre toimuma?
- Nii see on. Suund muutub.
Ootused, pilk ja suund sihivad nüüd Jumala poole.
- Meeleparandus tähendab Jumala juurde tulemist.
Kuidas patt sellega seostub?
Kas parandatame meelt patust?
- Üks inimene, kes meeleparandusele mõtles ja seda teha üritas,
ütles, et meeleparandust tuleb tõsiselt teha,
kuni mõistetakse, et sellest ei saa asja.
Kui inimesel on arusaam, et mingi tee ei ole õige
ja ta tahab, et tema tee ja suund muutuksid,
ning tal tekib igatsus ühenduse järele Jumalaga
ja mõte, et ehk saab Jumal mind aidata jne.,
see kõik on Jumala hea armuline töö inimese suhtes.
- Jumal äratab kõigepealt, enne kui taipame mõelda
või suunduda Tema poole või kahetsema asju,
mis on meie elus Tema tahte vastased.
- Jumal tegutseb tihti nii, et Ta peatab inimese,
asetades oma sõrme mõne õrna koha peale inimese elus;
nagu sinika peale, mis on hell.
Ta ei veereta meie ette kogu meie elu kurjust ja vastikust
või kuidas kõik on nurjunud, oleme rikkunud enda ja teiste elud.
Ta juhib meie tähelepanu ehk ühele-kahele asjale,
mis hakkavad südametunnistust vaevama.
Tihti on neil asjadel nimi, toimumiseg ja toimumispaik.
Need on väga konkreetsed, selged asjad,
mida inimene tajub ka oma südametunnistuses.
Vahel põletab see isegi väga valusalt.
- Enne selle teemal jätkamist -
see kõlab nagu oleks meeleparandus Jumala korraldatud kingitus meile.
- Jah. See on Tema hea töö, Tema vasaku käe töö,
saamaks meid mõistma, kus me oleme
ja avada meie silmi.
Meil on see vana laul:
võin ju olla midagi valesti teinud, aga see on olnud minu tee;
nagu valed valikud oleksid olnud ette määratud
ja me ei peaks nende eest vastutama.
Sellisele mõtlemisele tuleb lõpp
ja inimene tunnistab, et on teinud valesid valikuid.
on rikkunud kellegi teise ja enda elu jne.
Lisaks avastatakse, et Jumalast ei olda üldse hoolinud.
Ehk on minu elu hetkeolukorra põhjuseks see,
et olen pööranud selja Jumalale.
See on Jumala hea töö, nii-öelda Tema vasaku käe töö.
- Kui Ta teeb seda tööd, kas see tähendab,
et pean oma elu eest vastutuse võtma ega süüdista enam vanemaid,
teisi inimesi, olukordi ja muud nii, kaitstes iseennast
kui head inimest, kellele on selliseid asju juhtunud.
Selle asemel võtan vastutuse ja tunnistan, et mina tegin seda.
- Kindlasti on see nii.
Ma ei tea, kas inimese vastutust võetakse kuskil nii tõsiselt,
kui meie kristlikus usus.
Näiteks jõuab mingi natsi-saksa juht arusaamisele, mida ta on teinud,
et kõik on nurjunud ja ta peab selle eest vastust andma.
Tal on veel üks uks järgi - ta võib oma käe läbi lavalt lahkuda.
Ristiusk ei anna meile sedagi ust vastutuse eest põgenemiseks.
Võtame täielikult vastutuse ja meil pole muud võimalust.
Teiselt poolt teeb inimese vastutus meist inimesed;
see käib inimsuse juurde.
Kui selle üle hakatakse tingima, tingitakse inimsuse üle.
- Ilmselt on ka nii, et rääkides ristiusus meeleparandusest,
ei saa seda eraldada muust - meie vastutus on Jumala ees,
sest Ta on meid loonud ja sõltume täielikult Temast.
Elu lõpus seisan ma Tema kohtujärje ees.
- Teiselt poolt võiksime öelda, et armastame loodust,
kuna armastame selle Loojat;
armastame inimest, kuna armastame tema Loojat.
Kui seda aga ei juhtu, lasub vastutus selle eest meil.
- Räägime veel meeleparandusest.
See tähendab vastutuse võtmist, põgenemise lõpetamist
ja olukorra omaksvõtmist. See ei ole sugugi kerge.
- See ei ole kerge.
Kaldume petma iseennast ja arvame vahel,
et suudame Jumalatki petta.
Inimesi õnnestub meil küll mingil määral petta,
kuid selline elu muutub valelikuks näidendiks
ja ka väga üksildaseks.
Kui kaks sellist inimest kohtuvad ja küsivad teineteiselt vaid:
- Kuidas läheb? - Hästi. - Tore. Räägime teinekord jälle.
Inimesed ei kohanud, vaid kohtusid nende maskid
või soomusrüüd.
Kui mõelda, mis on inimese sisimas, tema südames,
kui haavadele on vaid plaastrid peale pandud,
on aastatega kogunenud arme, muhke ja haavu,
kuna meid on haavatud.
Kuid neid sinikaid, mida saame teiste vastu eksides,
nii sõnade, mõtete kui tegudega, hakkame juba noorest peale peitma.
Keegi ei taha ringi käia nähtavate sinikate ja haavadega.
- Näib, et on oluline olla aus Jumala ees,
kuid samas olen Jumala palge ette tulles haavatud,
väike, abitu ja nõrk,
kui pöördun Tema poole ja parandan meelt.
- See konkretiseerub mingil määral pattude tunnistamise ehk pihiga,
kus oleme oma asjadega silmitsi, nimetame neid õigete nimedega
ja see teeb haiget.
- Räägime ülestunnistamise praktilisemast küljest.
Kas patte võib pihtida ka üksi, näiteks kodus Piibli ääres
ja paluda nende eest Jumalalt andestust?
- Kindlasti on see võimalik.
Pihikoolis räägime pihist kolmes tähenduses.
On üldine või ühispiht, mis toimub jumalateenistusel,
kus võib ühel häälel patutunnistuse lausuda
ja võtta koos teistega vastu andeksandmise kuulutus.
Piibli ääres üksinda toimub individuaalne piht Jumala ees.
Jumal näeb meie südant ja teab, mis toimub.
See on täiesti sobiv.
Piibel on meile andnud ka käsu tunnistada oma patud üksteisele
ja palvetada üksteise eest jne.
Kes oma üleastumisi varjab, ei jõua sihile,
aga kes neid tunnistab ja need hülgab, leiab armu!
Meie patt saab välja öeldud ning usklik vend või õde kuuleb
meie ülestunnistust.
Me kohe kindlasti vajame seda, kuna Jumal on näinud heaks
selle meile Piiblis anda ja õpetada.
- Veel üks konkreetne küsimus:
kui tunnistada patud ametlikul pihil
mõne pastori, karjase või usaldusisiku ees,
kas võin olla kindel, et see olukord jääb Jumala,
pihiisa ja minu vahele?
Viimasel ajal on räägitud pihist ka avalikkuses ja arvatud,
et ehk peaks kehtestama tõsisemates küsimustes vastutuse.
Kuid kas seda võib tavajuhtudel usaldada?
- Kirikus rõhutatakse pihisaladust ja usaldusväärsust väga.
Minu arusaamise järgi võib seda usaldada.
Mis puudutab teisi kristlasi, kellele midagi pihitakse,
kui kristlus neile midagi tähendab,
mõistavad nad ka olukorra usaldusväärsuse tähtsust.
Sellest ei tohiks teha endale siiski ettekäänet,
et kuna ma pole kindel pihi usaldusväärsuses,
siis ma ka ei pihi.
- Igal kristlasel on moraalne kohus säilitada pihisaladust,
pastorite ja karjaste puhul ka ametialane kohus.- Kindlasti.
- Kui tunnistan oma patud pihiisa ees,
siis Luthergi küsis kunagi, kui palju ma pean tunnistama?
Kui sügavale pean kaevuma?
Võib olla mingi konkreetne suur asi, kuid mõtlema hakates,
meenub veel palju muid sõnu, mõtteid ja tegusid.
Kas peaksin need kõik esile kaevama, või millist praktilist nõu siin annad?
- Martin Luther andis nõu tunnistada need patud, mis esimesena meenuvad.
Tema teine nõuanne antud küsimuses oli alustada kõige raskemast.
Paljud on kogenud, et kui on pihil tunnistatud uhkust,
kibedust ja muud, ei ole enam jõudu
rääkida kõige enam südametunnistust vaevavast patust.
See jääb sisse ja jätkab meiega teed.
Südametunnistus ei saa rahu.
Tunnista esimesena meenuvad asjad ja alusta kõige raskemaist,
neist, millest parema meelega vaikiksid.
Jumala ees on meie patunimekiri ilmselt pikk,
kuid Ta ehk ei too neid südametunnistuses esile seetõttu,
et asja mõte ei ole kõike mäletada ja üles kaevata.
Küsimus on Kristuse poole pöördumises.
- Jätkame praktiliste küsimustega.
Rääkisime sellest, et Jumal peatab ja äratab,
vajutab mingile valusale kohale ja tekib vajadus patte tunnistada
või pihiisa leida.
Kas soovitad normaalses usuelus mingite perioodide järel pihil käia,
isegi kui südamel pole midagi erilist ja suurt?
Kas on hea teatud aja tagant endast aru anda?
- Martin Luther on samuti öelnud, et kui halvustame pihti
ega käi pihil, järeldame, et me polegi kristlased.
Kui Jumal on pidanud vajalikuks anda meile pihisakrament,
leivamurdmine, koguduse ühised kogunemised,
ei saa me neid kasutamata jätta, ilma et sellest kahju ei tõuseks.
Nende hulka kuulub ka pihtimine.
Teiseks, kas võime usaldada, et kui oleme saanud patud andeks,
ei ole küsimus meie siiruses ja kõikide pattude tunnistamises?
Küsimus ei ole ka pihiisa usu tugevuses.
Andeksandmise kindlus rajaneb Jumala tõotusele Piiblis,
et kui me oma patud tunnistame, on Tema ustav ja õige
ning annab meie patud andeks.
Või kellele te patud andeks annate, neile on need andestatud ka taevas.
See on võimas mõte, et see on juba ette ära otsustatud
kõige kõrgemas kohtus.
Taevas, viimasel kohtupäeval on sulle ehk otsus ette ära tehtud.
Usaldame seda, et Sõna ja Jumal lubavad,
et minu patud on andeks antud.
Samad asjad võivad uuesti esile tulla ja need võib uuesti pihtida,
kuid siis võib ka öelda, et olen seda juba tunnistanud
ja pihiisik oskab sel juhul kristlasena kindlasti juhendada,
kuidas asjaga tegeleda.
Kui keegi sulle isiklikult kuulutab, et võid uskuda
kõigi oma pattude andekssaamist, on sellel suur usku kinnitav jõud,
isegi kui sul ei ole midagi erilist tunnistada.
Võid öelda, et tunned end halva kristlasena
ja paluda eestpalvet ning pattude andeksandmise kuulutamist.
Kui sõber mõistab sind ja Piibli õpetust,
kuulutab ta seda sulle ja sinu usk saab kinnitust.
- Kas sinu ette ära otsustatud kohtuasja mõiste,
mis esineb ka mitmetes sinu raamatutes,
vastab küsimusele, miks peame pihtima
ja patud üles tunnistama ega või lihtsalt ise uskuda
nende andekssaamist vastavalt nende kogunemisele?
Viimasel kohtupäeval tuleb kõik päevavalgele
ja kõik on andeks antud, kuid võin minna juba praegu
vabatahtlikult selle kohtu ette ja saada kätte ette tehtud otsuse
juba siin ja praegu. Võin teada,
et ka Viimasel kohtupäeval kehtib Piiblisalm:
kellele patud on andeks antud, neile on need andeks antud.
- Kui meie silmad avanevad,
mõistame ise enda üle kohut:
minu elus on asju, mida olen valesti teinud -
olen teistele halvasti öelnud, mu mõttemaailmas liigub asju,
mis ei ole õiged, puhtad ja head.
Me ei kaitse neid asju, vaid mõistame need hukka.
Sõna ütleb, kui me enda üle ise kohut mõistame,
siis meie üle kohut ei mõisteta.
- Pihtimises peitub tohutu evangeelium.
- Just. Oluline on see, et kõik toimub Jumala ees.
Kui olen haige, võin pöörduda arsti poole;
kui on psühholoogilisi probleeme, võin pöörduda psühholoogi poole,
kuid kristlike vendade-õdede ees saan ma olla patune inimene
ning see on üks pihtimise ja eestpalve suuri saladusi.
- Aitäh, Keijo Rainerma, et tulid saatesse
ja rääkisid neist asjust.
Õnnistust sinu kirikuõpetajatööle Kankaanpääl.
- Aitäh.
Aitäh, et olite meiega, head vaatajad!
Meeleparandus on kingitus.
See on võimalus saada ette kätte vabastav kohtuotsus.
Piibel õpetab, et peame kõik Jumalale aru andma,
kuid võime minna ka vabatahtlikult ja saada armu.
See on imeline eesõigus.
Õnnistust sinu ellu!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri