Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on minu külaliseks üks huvitav naine -
ta on muusik, laulja, õpetaja, abikaasa, ema
ja tema nimi on Nina Åström.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh!
- Olid Delhis, Indias, ja sinu kontserdil oli 4000 kuulajat.
Kas oled Indias juba nii kuulus?
- Oleks tore, kui võiks nii öelda.
See oli üks jõuluaegne galakontsert nimega "Gloria Deo",
kus esinesid peamiselt India artistid.
Mina olin üks välismaa esinejatest.
See toimus ühel suuremal areenil
ja selle korraldas üks kristlike noorte seltskond.
Nad otsustasid, et Indiasse lääne kultuuriga jõudnud jõuludesse
tuleks lisada ka Jeesus.
Nad tahtsid lisada jõulumelule ka Jeesuse.
Kontsert õnnestus väga hästi.
Nad korraldasid suure ürituse, kus osales palju erinevat rahvast.
Ka hindud tulid head muusikat ja sõnumit kuulama.
Väga õnnestund üritus oli.
- Miks India?
- Olin esimest korda Indias.
Olin välismaal ringi reisinud ja India oli mõtteisse keerlema jäänud.
Kui mõtlesin, et kas tuleb millalgi reis Indiasse,
kutsutigi mind Indiasse ja Nepaali.
Kui nägin hindu välimusega meest, kes tuli mind Soomes
Indiasse kutsuma, mõtlesingi, et huvitav, kas jälle India.
Leppisimegi koostöös kokku.
- See oli sinu esimene kontsert Indias.
- Ma ei olnud kunagi Indias käinud, ei turistina ega muud moodi.
See oli 1. kord seal esineda.
- Milline oli esimene tunne, mis sind seal valdas?
- Muidugi on seal kõik väga erinev, minu meelest ka kaunis,
kuigi Delhis näeb ka vaesust, mustust ja muud sellist.
Minule avaldasid kõige rohkem muljet inimesed.
Inimesed on igal pool ühesugused.
Kuigi ürituse korraldasid kristlased, kogesin, et meil on nii palju ühist.
Lisaks usule ka inimlikkus - inimesed on igal pool ühesugused.
Kõigil on samad vajadused ja mured.
- India on massiivne maa - seal elab ca 1,2 miljardit inimest,
kellest kristlasi on ehk 100 miljonit.
Milline mulje jäi sulle India kristlaste olukorrast?
- Tollel reisil viibisime kauem Nepaalis, mis on veidi väiksem maa
ja millest saab seetõttu parema pildi.
Olime Indias vaid paar päeva.
Sain kinnitust varasemale pinnapealsele muljele,
et maa suuruse tõttu on erinevais paigus erinevad olukorrad.
Seal on aktiivseid kristlasi, kes evangeliseerivad ja tegutsevad.
Märkasin, et nad oskasid ilusti ja targalt Delhi
peamiselt hindudega rahvastatud inimestele oma sõnumit edastada.
Märkasin, et väga kergelt võib tekkida olukordi,
kus millegi peale solvutakse ja hindud võivad pahanduda.
Vahel sujub aga kõik väga hästi.
Teame sealseid juhtumeid, kus on tapetud inimesi
ja külasid maha põletatud,
aga see toimus kuskil India teises osas.
Kogemus võib erineda sõltuvalt sellest,
kus kandis Indias liikuda.
- Kas see tundub suure väljakutsena, minna Soomest Indiasse,
seista laval 4000 inimese ees ning nendega suhelda?
Selline olukord võib ehk isegi hirmutav olla.
- Isegi kui oled harjunud esinema, võib tulla pähe mõte,
et ma olen ainult Kokkolast pärit, kuidas ma siia sattusin.
Kogen tänapäeval väljakutsena teiste kultuuride ees esinedes,
kultuuri ja kristluse lahus hoidmist.
Teame kõik, et on oht mõelda - kristlus on sama mis läänelikkus.
Olen sellest väga teadlik ja püüan sellesse auku mitte astuda.
Tahaksin näha, mis on oluline, mis on Jeesus,
mitte tingimata mingeid omi asju, millel ei pruugi olla mingit pistmist
võõrustajariigi kultuuriga.
Jeesus on nii suur, et sobib igasse kultuuri.
Püüan olla igal pool väike ja alandlik
ning leida Jeesust kohapeal, mitte tuua kaasa enda pagasit.
- Võõraste kultuuride juures peetakse kristlust võõrusundiks,
läänemaiseks importkaubaks.
- Ka araabiamaades peetakse kristlust Lääne usundiks;
juba usundki tundub kuidagi vale sõnana.
Tahaksin, et see võiks muutuda.
Oleme ilmselt selles ka ise süüdi,
et seal on kristlusest selline mulje jäänud.
- Et oleme läinud otsekui orel kaenlas?
- Just.
- Seejärel läksid Nepaali.
See on huvitav Hiina ja India vahele pigistatud väike maa.
Milline kogemus seal oli?
- Soomlasena kogesin seda sarnasemaks Kokkolale.
See oli üsna väike.
Kuigi Kathmandu on üsna suur linn, tundus see heas mõttes maakohana,
'minu moodi' kohana.
Inimesed olid väga sõbralikud, kuigi häbelikul viisil,
mis jättis väga koduse mulje.
Ka nende jaoks on India suureks naaberriigiks.
Olime seal kohalike kristlaste külalisteks.
Toimus kontserte, workshoppe ja muud sellist.
- Kas nemad korraldasid ürituse ja kutsusid sinna ka sõpru?
- Jah. Kathmandus toimus Delhi'ga sarnane "Gloria Deo" kontsert,
kuigi väiksemas mastaabis.
Kontserdi korraldanud kristlased õhutasid kõiki võtma kaasa
vähemalt ühe mittekristlasest sõbra.
Nii oligi seal palju hindusid.
Mõtlesime, kuidas korraldada kõike, et selle keskmeks oleks Jeesus,
mitte läänelikkus.
Kohalikud kristlased põimisid üritusse kohalikku hõngu -
kontserdi algul esinesid väikesed Nepaali rahvarõivastes lapsed,
lauldi rahvushümni, kinnitamaks muljet,
et tegemist on Nepaali, mitte Läänest toodud üritusega.
See rajas üritusele selge kohaliku aluse,
kuhu sisestati Jeesus ja kontsert õnnestus suurepäraselt.
Saime head tagasisidet.
- Enne kui teemat jätkame,
vaatame väikese Nepaalis filmitud videolõigu.
- Filmimaterjali vaadates mõistame,
kui palju korraldamist selle kõigega seotud on -
graafikud, transport, kontserdipaikade ettevalmistus,
inimeste kutsumine. See ei ole kunagi ühe inimese töö.
- Tõepoolest mitte.
Kui nähakse ühte artisti või bändi, võidakse mõelda,
et see on kõik nende korraldatud, kuid see on alati tiimitöö.
Mitte ainult logistilises mõttes, vaid ka muus mõttes.
Meil oli kaasas filmirühm, Mika Pakarinen,
Olli Ovaskainen, muusik Kimmo Suomela.
Samuti osales korraldustöös palju rahvast teisel pool,
saatsime mitu kuud varem edasi-tagasi e-maile jne.
Ja kohale jõudes on ikkagi tegu uudse olukorraga,
kuigi oleme teinud ettevalmistusi. Alati võib midagi juhtuda.
- Palun nüüd ausat vastust.
Tiimitöös esineb alati väikseid pingeid -
keegi teeb midagi, mida ei tohiks või muud sellist.
Kas sellised vastuolud ohustavad teie tööd?
- Muidugi võivad need ohustada, kuid mitte püsivalt.
Oleme teinud mitu kuud ettevalmistusi,
kus on osalenud palju inimesi ja keegi ei tohi alla anda.
Peab juhtuma midagi väga erilist, et kogu üritusele käega lüüa.
Tuleb omada kõigi vastu piisavalt kaastunnet,
ei saa käega lüüa ja loobuda.
Kõik on ürituse heaks tööd teinud.
Teen isegi lisaks laulmisele palju muudki tööd.
Ka kaaskonda valitud inimestele on teatud kriteeriumid -
eelkõige peavad nad olema oma töös osavad,
kuid lisaks on oluline ka töösse suhtumine.
Oskajaid inimesi on palju, kuid sellise töö juures
on oluline inimeste suhtumine.
Alati tekib ärritavaid olukordi - toit ei jõua kohale
või juhtub midagi muud veidrat.
Võime olla midagi mitmeid kordi seletanud,
kultuurierinevuste tõttu saadakse valesti aru
ja kontserdi alguseni on 10 minutit.
Siis tuleb mõelda, et ma ei ole siin enda,
vaid selle publiku jaoks.
See on alati lähtepunktiks - ma ei lõbusta siin iseennast.
- Filmilõigus oli üks koht, kus vestlesid kohaliku korraldajaga,
ja raputasid äkitselt pead. Mida kuulsid?
- Tegin Saji'ga intervjuu.
Ta on pärit Lõuna-Indiast, kuid on olnud Kathmandus
oma filipiinlannast naisega kümme aastat misjonitööl.
Saji rääkis, kuidas teda peksti seetõttu, et ta on kristlane.
Ta sai kiviga tugeva hoobi pähe ja see annab siiani tunda.
Olukord olevat äkitselt pingeliseks muutunud.
Tunnen Sajit ja tean, et ta on väga rahulik
ega hakka kedagi ärritama.
Tal paluti teha midagi, mida ta kristlasena ei saanud teha.
Ja ta sai selle eest karistada. Ka mina ei oleks seda teinud.
Olukord aga muutus ja teda rünnanud inimesed
palusid temalt paari päeva pärast andeks.
Kuid alguses muutus olukord vägivaldseks
ja tema oli üksi paljude teiste vastu.
- Selliseid olukordi esineb nii Indias kui Nepaalis.
Kas kogesid Indiast Nepaali minnes mingit konkreetset vahet
laulmises või kontserti andes?
- Erinev kogemus johtub ehk sellest, et Nepaal on väiksem, kompaktsem
ja ühtsem, kuigi nemadki pole täiesti ühtsed.
India on suur ja kontrollimatu, võib juhtuda mida tahes
ning olukorrad vahelduvad kiiresti.
Kuna mõlemas riigis elavad hindud, on tegemist sama regiooniga.
Nepaal on olnud nüüd mitu aastat sekulaarne riik,
seal pole riigiusundit ja kõik on üsna lubatud.
- Varem oli riigiusuks hinduism.
- Ometi on teooria ja praktika teineteisest veel üsna erinevad.
Kristlased peavad siiski mõtlema, kuidas asju ajada,
et oma sõnumit õigesti levitada.
Teiselt poolt, sellele peakski mõtlema.
Me ei peaks kuskil oma sõnumiga lihtsalt peale lendama
ja arvama, et see võetakse niimoodi vastu.
Kõiki inimesi tuleb armastada. Armastusele ei saa keegi vastu panna.
Selle vastu pole mingit relva.
Kui kristlased leiavad selle tee, viib see võidule.
Kuigi see tee võib käia ka läbi madalate alandusorgude,
on see siiski võidutee, sest armastust ei saa kustutada.
- Käisid nüüd Indias ja Nepaalis. Oled käinud varem ka mujal
ning samal ajal kestab sinu vanglatöö Venemaal.
Sinult on kindlasti küsitud, miks sa räägid Jeesusest
ja levitad seda sõnumit?
Kas ei piisa sellest, et pead mõne toreda kontserdi
ja tood humanitaarabi või muud?
Kuidas vastad?
- Olen pidanud sellele mõtlema.
Mu elus oli aeg, kus minus on selle pärast kaheldud
ja mõtlesin ka ise, kas mul on selleks õigust.
Ehk oleks parem, kui aitaksin medõena,
viiksin raha või humanitaarabi.
On selge, et ka seda tuleb teha, kuid mõistsin,
et kui inimene sisemiselt ei muutu -
ma ei mõtle pinnapealset poleerimist,
vaid muutusest, mida suudab üksnes Jeesus.
Usun tõesti, et Jeesus võib inimese südame muuta.
Arvan, et see on parim asi, mis võib juhtuda,
siis tahan viia seda sõnumit kõikjale, kus käin.
Näen, et see muudab inimese elu, mis ei tähenda,
et inimene tingimata rahaliselt rikkamaks saaks,
kuigi vahel õpetatakse ka midagi sellist.
Inimene leiab elu, iseenda, Jumala ja andeksandmise.
See on isiklikul tasandil.
Inimese muutumine mõjutab alati ka ühiskonda.
Ühiskonnas peavad olema head seadused ja süsteemid,
kuid ka need ei aita, kui inimesed ei taha neid järgida,
armastada või head teha.
Kui kellelgi on piisavalt võimu, võivad nad saadetava humanitaarabi
oma taskusse pista.
Kui inimese süda lubab seda teha, ei saa me midagi parata.
Asjad muutuvad tõeliselt vaid siis, kui inimesed sisemiselt muutuvad.
See ei tule kuskilt ülevalt või väljastpoolt,
kuigi vajame ka häid seadusi.
See ajendab mind.
Ja isekaks põhjuseks on see, et on tore kohata õdesid-vendi
ja muid väga huvitavaid asju reisimise juures.
Peamine põhjus, mis mind ajendab, on see,
et tahan omalt poolt väikest viisi maailma muuta.
- See kehtib ka siin?
- Täpselt. Kohal pole vahet.
Sama vajatakse nii Helsingis, Joutsenos kui Rovaniemil,
inimesed on samad igal pool.
Arvatakse vaid, et inimesed on mujal teistsugused.
- Kumma koged end rohkem tänapäeval olevat -
olid kunagi Soome esindaja Eurovisioonil,
oled olnud aastakümneid aktiivne muusik -
kas oled hetkel misjonär või muusik?
Või on rumal niimoodi vahet teha?
- Vahe siiski on.
Mind teatakse peamiselt muusiku ja lauljana ning see on OK.
Ma ei tea, kas minult küsitaks sama, kui oleksin ametilt arst.
Iga kristlane on minu meelest mingil moel misjonär.
Minu amet annab võimaluse teha seda veidi teisel moel.
Olen mõlemat.
Sügavamal olen siiski kristlane, sest see on mu tervikidentiteet.
Muusik, ema ja teised asjad on vaid osa sellest.
Selles kõiges on aga Jeesus
ja sellesse mahub nii abikaasaks, emaks kui muusikuks olemine.
Oleks nagu midagi duaalset, kuid samas ka mitte.
- Meie aeg hakkab vaikselt lõppema. Viimane küsimus -
mida pead oma töös kõige tähtsamaks?
- Kas sõnumi edastamises?
- Ja ilmselt ka oma koha leidmises sõnumi edastajana.
Nägime, et vajatakse erinevaid asju ja inimesi.
Mida peaks endalt küsima?
- See algab ilmselt sellest,
et tuleks elada Jeesusele võimalikult lähedal.
See avab sulle, kes sa oled ja mis on sinu koht.
Samas on oluline arendada ka oma oskusi.
Oluline on olla ka sina ise -
mina olen Nina ja mul on oma koht,
mida keegi teine ei saa täita.
Mina ei saa samas täita kellegi teise kohta.
Minu meelest algab kõik Jeesuse lähedal olemisest.
Seda on kerge öelda, aga see on eluaegne asi.
Tuleb julgeda olla ise ja paluda Tal juhatada teed.
- Aitäh, Nina Åström!
Õnnistust ja edu sulle tulevastel misjonireisidel!
- Aitäh!
- Aitäh teile, kallid vaatajad.
Kohtume taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Õnnistatud nädalat
ja õnnistust oma koha leidmises!
Tõlge: Monika Jaaguri