Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime Piibli autoriteedist
ja sellest, mis raamat see Piibel tegelikult on.
Minu külalisteks on Pasi Turunen ja Petri Mäkilä.
- Tere tulemast! - Aitäh!
Olete mõlemad teoloogid ja toimetajad
ning koostanud nüüd koos raamatu
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu."
Räägime tänases saates sellest raamatust.
Alustame veidi kaugemalt.
Jumalast rääkides on kõigil erinevaid arvamusi.
Mõnede meelest pole Teda olemaski.
Kust võime saada infot Jumala kohta?
Kuidas on võimalik midagi Jumala kohta teada?
See ongi suur küsimus -
kui Jumal on olemas, kas Ta on rääkinud?
Kui Jumal ennast mingil moel ei ilmutaks,
oleks meil vaid isiklikud arvamused selle kohta, kes Jumal näib olevat
ja kas mingis usulises kontekstis toimunud kogemused
tõlgendatakse Jumalast lähtunuiks või mitte?
Seetõttu on kristlusel selge positsioon -
Jumal on ilmutanud end sõnaliselt.
Sellega on seotud nii kirjalik ilmutus
kui ka isiklik ilmutus Jeesuse isiku kaudu,
keda kutsutakse ka Jumala Sõnaks.
Mulle meenusid Pauluse sõnad kirjas Roomlastele,
kus ta räägib ilmutusest, mis meid kõiki ümbritseb.
"Tema nähtamatu olu, nii tema igavest väge
kui jumalikku olemist, nähakse, kui neid pannakse tähele,
tema tegudes maailma loomisest alates."
See räägib sellest, et Jumal on loonud inimese.
Inimeses on midagi, mis leiab ümbritsevat silmitsedes pidepunkti -
ta kas aktsepteerib või eitab seda.
See ilmutab inimesele Jumala olemasolu.
See on vist üldine ilmutus. Mida tähendab üldine ilmutus?
See on ilmselt kõigile, Piibel aga mitte.
Kui palju on sellest ilmutusest võimalik infot saada?
Teame, et kui usklik astronoom vaatab taevast,
on see talle suureks tunnistuseks Jumala tegudest.
Teise astronoomiaprofessori jaoks ei pruugi taevas midagi ilmutada.
Alati on vaja Püha Vaimu tööd inimese südames,
et ka inimest ümbritsev info jõuaks tema südameni
ega tõrjutaks välja.
Üldisest ilmutusest piisab Piibli järgi,
et rääkida inimesele Jumala olemasolust.
See ei räägi inimesele, kuidas Jumalaga ühendust saada
või Temaga suhelda, või mis on sinu sügavaim vajadus -
oled Jumala vastu eksinud.
Üldise ilmutuse kaudu ilmneb, et meile on loodud südametunnistus,
üldine teadlikkus heast ja kurjast, mille kaudu saab inimene teada,
et Jumal on olemas ja ta on Jumala vastu eksinud.
Jumalaga suhtesse pääsemiseks on aga vaja erilist ilmutust.
See eriline ilmutus on niisiis Jumala Sõna.
Kas tuleb mõista konkreetselt, et Jumal on meile rääkinud
ja selle raamatu kirjutanud?
Kui öeldakse Jumala Sõna, see on ka teie raamatu pealkiri?
Vastus küsimuse esimesele osale on 'jah',
teine vajab täpsustamist.
Tegelikult ei kirjutanud Jumal, vaid,
kirjutasid pühad Jumala inimesed Püha Vaimu innustusel.
Kui usume, et Piibel on Jumala Sõna, ei tähenda see,
et Jumala tindisulg liikus taevas ja sealt sadas alla tervikraamat.
Jumal on inspireerinud valitud ja selleks ülesandeks määratud isikud
kirjutama pühi tekste, mis samasuguse erijuhtimise kaudu
on jõudnud ühtede kaante vahele - kanoniseerimisprotsess.
Inimesed on kirjutanud, kuid Püha Vaimu inspiratsioonil,
ja Jumal on valvanud selle üle, et igaüks on kirjutanud
omal isikupärasel moel, omas stiilis ja väljendusviisil nii,
et kirja sai täpselt see, mida Jumal tahtis.
Piibel ja pühad tekstid on algusest peale olnud Jumala Sõna
ega pole muutunud selleks hiljem, kui koostati tervikraamat.
Esimesest hetkest peale, kui Paulus hakkas korintlastele
esimest kirja kirjutama,
on see olnud Jumala Sõna.
Paulus isegi viitab sellele 1 Kr 2. peatükis.
Ta ütleb, et räägime neist asjust Vaimu õpetatud sõnadega,
seletame vaimseid asju vaimsetega.
Püha Vaimu antud sõnad paljastavad.
Paulus ütles: Kes inimesist teab seda, mis on inimeses,
kui aga inimese vaim, kes temas on?
Samuti ei tea ka ükski, mis on Jumalas, kui aga Jumala Vaim.
Vaim õpetab, kuidas Jumalast rääkida.
Piiblis on Jumala antud sõnad.
Jumal on ise valinud selle viisi. Ta otsustas rääkida.
Heebrealastele 1:1 ütleb: "Kui Jumal muiste mitu korda
ja mitmel kombel vanemaile oli rääkinud prohvetite kaudu."
Nii leiame prohvetite kaudu meile tänapäeval edastatud ilmutuse.
Jumal alustas seda, kui kirjutas oma sõrmega käsulauad.
Ta otsustas tegutseda nii.
Tänapäeval levib mõtlemine, et me ei saa Jumala
ega Tema kõnede kohta midagi teada.
Meid loonud Jumal lõi meid kommunikeerima, kõnelema,
mistõttu on loogiline öelda, et Ta ilmutab ka ennast rääkides
ja sõnade kaudu.
Piiblis on mitmeid juhtumeid, kus Jumal räägib kuuldaval häälel.
Kui Jeesus ristiti Jordani jões, ütles Jumal: See on minu armas poeg.
Ta ei edastanud mingit erisümboolikat, vaid rääkis.
Kõik need juhtumid on Piiblisse koondatud.
Olete mõlemad teoloogid ja õppinud teoloogiat.
On palju teolooge, kes räägivad Piiblist nii
nagu oleks see meie ja kirjutajate mõtted Jumalast.
Teie ütlete, et see on Jumala kõne meile.
Piiblis on Jumala mõtted nende mõtete vahendusel.
Jumal edastas omad mõtted neile ja tekst saabus meile
nende mõtete kaudu verbaalselt, sõnaliselt ilmutatuna.
Vahe on siis selles, et kui loen Pauluse kirju,
on lähteallikaks Jumal.
Ma ei loe Pauluse arvamust, vaid Jumala Sõna.
Kas tohin Piiblit laenata?
Peetrus selgitab oma teises kirjas hästi Piibli sünniprotsessi.
2. Peetruse 1:20, 21 -
Ükski prohveti kuulutus Kirjas ei ole omavolilise seletuse jaoks.
Sest inimese tahtel ei ole iialgi ühtki prohvetikuulutust esile toodud,
vaid Pühast Vaimust kantuina on inimesed rääkinud,
saades seda Jumala käest.
Inimesed on rääkinud - ja see käib ka Piibli kirjutatud osa kohta,
inimesed on kirjutanud seda, mida said Jumalalt.
Piibli inspiratsioonist rääkides ei ole see kirjutatud omast innust
nagu mõni kirjanik või luuletaja oleks saanud hea idee.
Piibli lähteallikaks on Jumal taevas, kes tahtis meile midagi edastada
oma valitud ja volitatud isikute kaudu.
Jeesus volitas oma apostlid sellisteks vahemeesteks
uue lepingu kogudusele.
Kas on ühtmoodi Jumala Sõna nii Pauluse, Johannese jt kirjutatu
kui ka Jeesuse otsesed sõnad evangeeliumides?
See on Piibli enda ilmutus.
Paulus õhutab kogudust mitte loobuma Kristuse õpetusest ja kinnitab,
et temagi ei lahku sellest.
See ei tähenda, et Paulus kordaks kõike täpselt nii nagu Jeesus,
kuid ta kinnitas, et ei lähe oma õpetuses
Kristusest mööda.
Selles mõttes on Piibel ka sisemiselt harmoonias,
hoolimata sellest, et aeg-ajalt kohtame raskeid asju,
mis tekitavad küsimusi.
Seega ei ole siis vahet, kas loen evangeeliume
või Apostlite tegusid või Pauluse kirja Roomlastele?
On kuulda väiteid, et Jeesuse kõnet võetakse tõsiselt,
kuid Pauluse kirjad on tema enda arvamus.
Kui Jeesus läkitas oma jüngrid ja apostlid,
näiteks Johannese evangeeliumi 14. peatükis,
kus tema sõnumit jüngritele on meil lihtne endale sobitada
ja rõõmustame selle üle, kuidas Jumal meile Piiblit avab.
Algkoguduse ajal kõneles Jeesus apostlitele, kui ütles,
et Püha Vaim õpetab teile kõik ja tuletab teile meele kõik,
mis mina teile olen ütelnud ja juhatab teid kõigesse tõtte.
Luuka evangeeliumis ütleb Jeesus omaapostlite kohta,
et kes kuuleb teid, kuuleb mind; kes põlgab teid, põlgab mind.
See on võimas väide.
Paulusel oli väga erandlik ilmutuslik teadmine enda kohta,
mida näeme veidi Apostlite tegudes, kus Luukas edastab
Pauluse pöördumiskogemuse kolm korda ja näitab,
et Jeesus, ülestõusnud Päästja, volitab isiklikult Pauluse
viima evangeeliumi paganate sekka.
2 Korintlaste kirja 13. peatükis ütleb Paulus retooriliselt,
et otsite ju tõestust sellest, et minus räägib Kristus.
Öelda, et minus räägib Kristus, on üsna julge.
Mitte just paljud meist ei julgeks öelda,
et temas räägib Jeesus.
Ta ei räägi prohveteerimisest,
vaid et Kristuse kõnelemine temas käib tema volituste hulka.
Pasi mainis prohveteerimist. Mis vahe on eksimatul Jumala Sõnal,
millest kohe räägime, ja prohvetlikel kõnedel,
kui inimesed väidavad enda väljendatut Jumala kõneks?
Jumala plaanis oli algusest peale ilmutada ennast nii Kristuse isikus
kui ka sõnas.
Antud tervik saavutati Jumala Püha Vaimu juhtimisel.
Samal ajal oli liikvel ka teisi raamatuid ja kirju
ning kogudus leidis või aktsepteeris Püha Vaimu juhtimisel
teatud Piiblisse koondatud tekstid.
Neil olid teatud kriteeriumid ning teatud tekstid olid koguduses
juba apostellikena aktsepteeritud.
Tänapäeva teoloogia uurib hoolega mitmeid gnostitsistlikke tekste,
mille erinevust mõistab lugedes ka tavainimene.
Neil on täiesti teine varjund ja erinev õpetus.
Oleks raske sobitada midagi neist Piibli tervikusse.
Isegi kui need tekstid pärinevad väidetavalt
Uue Testamendiga samast ajast.
Kas Jeesus isegi, ja ka Paulus, ei ütelnud,
et teie hulka tuleb inimesi, kes toovad väärõpetust.
Peab olema võimalus eksitavat tõelisest eristada.
Algusest peale on algkogudus Uue Testamendi tekstide suhtes
teadnud, kust ja kellelt need pärit on;
et nad on apostellikust allikast, esimese sajandi Jeesuse jüngritelt,
nende järgijatelt ja nende lähedastelt kolleegidelt.
Ülejäänud hilisemad gnostitsistlikud ja teised tekstid
on pärit geograafiliselt täiesti erinevatest kohtadest
Neil puudub ajaline ja muu seos antud sündmustega.
Nad on pigem religioosse kujutlusvõime sünnitis.
Kui selline Jumala ilmutus kaanoni valmides lõppes,
oli koguduse kasutuses prohvetliku kõne and,
mille kohta Piibel ütleb, et see on poolik.
See ei ole enam eksimatu, peame selle läbi katsuma
ja seda hindama.
Hindamine toimub selle Sõna abil, mis anti Püha Vaimu mõjul
ja on eksimatu.
Esimene sõna teie raamatu alapealkirjas on 'inspireeritud'.
Mida tähendab Piibli inspireeritus?
See tähendab, et Jumal on rääkinud ja lasknud kirja panna
oma tahtejärgse teksti enda poolt valitud ja selleks valmistatud
inimeste vahendusel.
See on Jumala Püha Vaimu eriline juhendamistöö,
mis tagab, et inimesed on Püha Vaimu juhtimisel kirjutanud
ja kogunud materjali, tõlgendanud ja vorminud selle lõppvormi nii,
et meil on tervikteksti näol just see, mida Jumal tahab.
Seega on see Jumala enda ilmutus meile.
Tsiteerin meie raamatus üht endale kallist lauset,
mis ilmus 1957. aastal trükitud brošüüris nimega
"Jumala kallid tõotused", kus Bertel Törmävaara kirjutab,
et Jumala tõotused on kuldservadega väärtpaberid -
uskliku kalleim isiklik varandus.
Inspiratsioon tähendab seda, et Piiblis on meil tõesti
Jumala enda tõotused, käsud, õhutused, reeglid.
Need tuleb võtta vastu nagu oleks Jumal need sulle
isiklikult edastanud, sest need pärinevad Jumalalt.
Kas selles mitte ei seisnegi üks probleem nende jaoks,
kes väidavad Piiblit ajalooliselt eksivat?
Mõnede väitel on Piibel tõde religioossest ja vaimsest aspektist,
kuid eksib ajaloolisest aspektist.
Kui samas peatükis, vahel ka samas salmis,
räägitakse mingist ajaloolisest tõest ja samas ka mõnest kallist tõotusest,
võetakse sealt tõotus, mida peetakse tõeks,
ja järgmist ajaloolist osa ekslikuks.
Kust ma tean, mis on õige, kui samas salmis või paragrahvis
on osa teksti väär ja mingit endale sobivat tõotust
pean siis tõeseks?
Esiteks on kogu selline mõtlemine kunstlik,
kuna sellel puudub põhi, mille järgi valik tehakse.
Meenuvad Jeesuse sõnad, kus ta ütles, et Teda ei usuta,
kui Ta räägib maistest asjadest, kuidas saadakse siis uskuda,
kui Ta räägiks taevasist asjust.
Jeesuse taevastest asjadest räägitu oleks nagu õige ja tõde,
aga kõik muu oleks vähem tõene.
See on üsna häbitu väide, et Jeesus räägib
erinevatel tõe tasanditel.
See on oluline märkus. Piibel ise ei tee vahet
vaimse usulise tõe ja maise tõe vahel.
Et kui Jumal räägib üht - annab päästetõotusi ja muud,
siis on see eksimatu,
aga maistest asjadest ei tea Ta järsku midagi.
See on problemaatiline suhtumine.
Peame lähtuma kas sellest, et Piibel on vaid inimeste sõna
ja hindama seda selle mõõdupuu järgi,
või lähtuma veendumusest, mis on Piiblist
kui Jumala Sõnast rääkides väga oluline.
See taandub meie õpetusele Jumalast.
Mida ütleme Jumala kohta?
Kui Jumal on tõde, on Tema sõnad õiged.
Ta ei eksita ei meelega ega kogemata.
Kui Piibel on selle Jumala kõne, ei saa Jumala Sõna neis asjus eksida.
Vastasel juhul peaksime oletama, et Jumal, kes on tõde,
võib siiski eksida.
Jumal ei saa ju eksida, või saab?
Peame kõik endalt selle küsimuse küsima.
Kui Jumal ei saa eksida ja kuskil on Tema Sõna,
ei saa see olla midagi muud kui eksimatu.
Võime eksida, kui püüame seda tõlgendada.
Kui meil oleks Jumal, kes eksib,
poleks mingit vahet meie ja vanade kreeklaste arusaamises Jumalast.
Nende jumalad olid kui inimesed - sõid, jõid, valetasid ja tegid muud.
Oleksime täpselt samas olukorras.
Avaldan selle kohta arvamust ka oma artiklis meie raamatus,
et arusaam, mille järgi Jumala kõnes võib esineda eksimusi,
viib teatud teoloogilisse ebaaususse, kuna usutakse Piibli ekslikkusse,
kuid praktilises teoloogias ja kuulutamises
räägitakse siiski nii nagu oleks Piibel eksimatu.
Jutlustekstides kasutatakse Piiblit kogu ulatuses
ega tehta vahet, et mingis punktis on viga
ja sellele me õpetust ega teoloogiat ei raja,
ning teised kohad on eksimatud ja kasutame üksnes neid.
Nad kasutavad kogu Piiblit
nagu see oleks Jumala kõne, kuigi arvavad samas,
et kõik seal ei ole tõene.
Selline mõtlemine viib kummalise valusa spagaadini.
Tihti räägitakse, et see arusaam toetab Kristust,
kes on Piibli keskseim ilmutus.
Minu meelest on siia koondatud kõik, mis toetab Kristust
ja kõik Kristust mittetoetav on sealt välja jäetud.
Kuna teame, et Jumal tegutseb ajaloos,
mitte inimeste kujutluses, vaid Iisraeli rahva seas
ja kuni Kristuse päevadeni on kõik toimunu osa päästeajaloost,
vajame konteksti.
Ka selle kohta annab Jumala Sõna tõepärase pildi -
kus ja kuidas miski juhtus.
Ilma selle kontekstita, kus Kristus esile tuleb,
oleks pilt puudulik.
Siin jõuame meie raamatu alapealkirja teise sõnani: eksimatu.
Kui räägime ajaloolisest vihjeraamistikust, kus kõik toimus,
on paljude jaoks probleemne,
et Piibli tekst ei ole ajaloolise konteksti osas ammendav.
Piibel ei ole esmajärgus ajaloo- ega teaduseõpik.
Seda öeldes peaks ettevaatlik olema.
See ei tähenda, et seetõttu oleks seal ajaloolisi
või teaduslikke vigu.
See tähendab, et antud teave ei ole ammendav.
Piiblist ajaloo- ja teaduseteemalist uurimust tehes on mõistetav,
et tekib pingeid nii Piibli kui selle uurimuse vahel,
kuna mõlemad väljendavad antud teemal sellest vaid osakest.
Vaja on mõlemat ja need täiendavad teineteist.
Piibel räägib ajaloolistest ja loodusteaduslikest asjadest
nii palju, kui see puudutab päästesündmust,
mis on punase niidina kulgenud läbi kogu ajaloo.
Kui Piibel sellest räägib, toimub see tõepäraselt,
eesmärgipärase viisi ja täpsusega.
Hanna Salomäe värskes väitekirjas,
mis on suurim kunagi tehtud uurimus Soome ärkamiskristluse teemal,
anti valida, milline väide kujutab parimini vastaja arusaama Piiblist,
siis esimene valikuvõimalus oli, et Piibel
on Jumala poolt inspireeritud ja igas aspektis eksimatu
ehk "Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu".
Seda nägemust toetavad ärkamisliikumiste seas
palveliikumine, Nokia missioon, Rahvamisjon,
vana lestadiaanlus, kus protsent on üsna kõrge.
Rahvamisjonis näiteks 73%.
Järgmist valikuvõimalust - Piibel on Jumala poolt inspireeritud,
kuid peegeldeb oma aja arusaamu ning võib sisaldada
ajaloolisi ebatäpsusi, usub väiksem hulk vastajaid.
Suurem osa, ligi 70% kõigist ärkamiskristlastest usub seda.
Mida ütleksite ülejäänud 25%-le, kelle väitel on Piibel
Jumala poolt inspireeritud, kuid sisaldab samas ka
oma ajastu arusaamu ning võib sisaldada ajaloolisi ebatäpsusi?
Mis on selles mõtteviisis valesti?
Teine valikuvõimalus sisaldas sõna 'peegeldab'.
On iseenesestmõistetav, et Piibel peegeldab oma aja arusaamu.
Jumala inspireerituna ei ole see aga valelik ega vii eksitusse.
Jumal on lasknud siia koondada täpselt selle,
mis puudutab ka vastavat ajajärku.
See ei ole ajastuväline või sellest ülalpool.
Piibel on kirjutatud just selles ajastus
tolle ajastu inimeste arusaamade ja kommete järgi.
Kirjutajad olid erinevad nii loomuse kui kirjaviisi poolest.
Kõik oli selles mõttes inimlik, kuid siiski Jumala Vaimu juhitud,
nii et tervik vastab Jumala tahtele.
See küsimus sisaldaks otsekui oletust,
nagu oleks tolle ajastu nägemus meie ajastu valguses vigane.
Piibel aga ei sisalda vigaseid, mittetõeseid ajastunägemusi.
Nende nägemus oli ajastukohane, kuna kirjutajad olid oma ajastu lapsed
ning rääkisid vastavate terminite ja keelelise sõnavaraga,
kuid Piibel ei sisalda valeteavet.
Mõnede väitel õpetab Piibel, et maa oli pannkoogi kujuline.
Piibel ei õpeta seda kuskil. See on lugejate enda väljamõeldis.
Aitäh Petri Mäkilä ja Pasi Turunen.
Jätkame seda teemat ka järgmises saates.
Aitäh, et rääkisite oma mõtetest seoses uue raamatu
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu."
Lisaks sellele, et soovitan kõigil seda raamatut lugeda,
kuna selle veeres on hea mõtiskleda, mida me Piiblist arvame,
pidagem meeles, et Jumal, kes räägib, teab kõike ega valeta.
Seega võime loota sellele, mida Jumal oma Sõnas ütleb.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri