Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime täna, nagu eelmiseski saates,
mille leiate internetist TV7 kodulehelt Café Raamattu nime alt,
Ingeri kirikust.
Minu külaliseks on taas arhitekt ja misjonär Isto Pihkala.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Nagu rääkisime ka eelmises saates, oled töötanud pikalt
Ingeri kiriku peasekretärina ja teenid veel tänagi konsultandina.
Läksid sinna 1992. aastal ja 1993. aastal said peasekretäriks.
Rääkisime eelmises saates selle töö karmist taustast -
tagakiusamised, kogudused pidid tegutsema kodudes,
koguduse struktuur oli lammutatud,
enamus töötegijaid vangis.
Kui sina seal alustasid, oli koitnud uus vabadus.
Kas see aeg oli täis indu või uue kartust?
- Glasnost, perestroika ja uus mõtlemine NSVL-is,
sellele järgnenud NSVL-i lagunemine ja Boriss Jeltsini demokraatiameelsus
äratasid tohutu innustuse ja usu, et nüüd tõesti midagi juhtub.
See oli konkreetselt tunnetatav tõus.
Inimeste ootusi analüüsides ilmnes aga üsna kirju vaatepilt.
Palju oli neid, kes otsisid kannatatud ebaõigluse heastamist;
osad nägid võimalusi saada majanduslikke hüvesid.
Ja osad igatsesid siiralt taga kaotatud kirikut ja keelt.
Taheti anda soome keelele taas endine austatud koht.
Esines väga erinevaid tugevaid ootusi,
mis keskendusid peamiselt kirikule, mis esindas Venemaal soomlust.
- Kui kiiresti saadi uusi töötegijaid ja kirikuhooneid,
kuna varem koguneti kodudes?
- Alguses asetati põhirõhk kirikuõpetajate koolitamisele.
Hakkasin ka ise organiseerima esimest iseseisva Ingeri kiriku
õpetajate ja diakonite kursust, mis alustas Puškinis,
ja siirdus seejärel Kelttosse.
Seal oli paarkümmend õpilast, noormehi,
kellele õpetati ka muud lisaks kodus kuuldule.
Nad tulid kristlikest kodudest ja alustasid heast lähtekohast.
- Usk oli säilinud.
- Kursustele tuli etnilise ärkamise käigus ka teisi.
Arvo Survo võttis ühendust ka teiste soome-ugri rahvastega -
mordvalaste, maride ja teistega, ning õpilasi tuli ka nende seast.
St. Peterburg oli olnud oluline tudengilinn
ja paljud usklikud olid kohtunud sõjaväes.
Sündinud võrgustiku kaudu tuli inimesi õppima.
Valitses suur soov õppida, saada kirjandust.
Katekismused tõlgiti kiiresti õppematerjaliks,
hangiti pildimaterjali.
Korraldati koolitusi ka pühapäevakooliõpetajatele,
diakonitöökursusi.
Igaüks leidis omale koha, kust õpetust saada.
Olukord oli kohutavalt anarhistlik. Jeltsini ajal ei olnud mingit korda.
Lagunesid ka ühiskonna võimustruktuurid.
Kõik tegid, mida tahtsid.
Öeldi, et president on purjus, ja rahvas teeb, mis tahab.
Täpselt nii see oligi. Mäletame seda aega hästi.
- Kõik tuli uuesti üles ehitada. Räägime rahvusrühma kirikust.
Tuli ehitada uued hooned, leida uued töötajad,
korraldada nende palgamaksmine, kiriku kord ja muu.
- Esimesena taastati kiriklik struktuur.
1993. aastal toimus kaks kirikukogu,
korraldasin kirikuvalitsuse, valimised ja kõik muu.
- Kas kõik see moodustati siis uuesti,
sest hävingu ajal ei eksisteerinud midagi?
- Just. Eesti kirik alustas glasnosti ajal kirikukorra visandamist
soome-eesti-ingeri koostöös, kuid dokument muutus pidevalt,
kuna ühiskond muutus nii kiiresti, et pastakas ei jõudnud järgi.
Minu ülesanne peasekretärina oli ehitada üles kirikuvalitsus.
Soomest saime piiskopiks Leino Hassineni,
kes oli tegutsenud Eesti kiriku Ingeri praostkonna Lääne osakonnas.
Tema valiti kogemuse tõttu esimesel kirikukogul
1993. aasta kevadel piiskopiks.
Tema hoolitses vana kirikumehe autoriteediga vaimse poole eest.
Ta suutis suuri kirgi veidigi ohjes hoida -
kõik tahtsid kirikut vormida.
Mina korraldasin koguduse valitsemise väljaõpet,
kuidas pidada koosolekuid, õpetasin inimesi kirikukorda järgima
ja hoolitsema läbipaistva majandamise eest.
See oli peaaegu võimatu ülesanne.
Tuli korraldada raamatupidamine ja arveldamine.
Algus oli uskumatult raske.
Kõik tahtsid taastada vanad ajaloolised kogudused,
kui mitte midagi polnud alles.
Unelm minevikust tõusis nii võimsalt esile.
Kogudusi tekkis aga väga kiiresti umbes 20-30.
- Kas selles arengus püsisid nullist ehitatav väline süsteem
ja vaimuelu ühel joonel?
- Jah ja ei.
Kui piirid avanesid ja pääses valla soomlaste abistamissoov,
tuli keeleoskamatuid, aga oli ka soome keelt valdavaid ingerlasi,
kes tahtsid asju tuua.
Materiaalse abi ja kasu saabudes
kogunes selle ümber rahvast kui röövlinde.
Vaimse motiivi säilitamine nõudis palju tööd.
Oli tähtis, et eksisteeris abistav diakooniatöö.
Diakonirühmade koolitamine selle abi jaotamiseks oli oluline,
mitte see, et soomlased jagavad ise kõigile otse.
Soomlaste otseannetused häirisid kohaliku koguduse moodustumist.
Kogudused muutusid sõltuvaks soomlastest,
kui samas oleks pidanud looma sidemed kohaliku kogudusega.
Seda pidi ka soomlastele kordama. Olukord ajas ka nende pead segi.
Minu töö keskendus paljuski Soome varustajate juhendamisele.
Olin pidevalt kahe tule vahel.
- Naasen korraks kirikuhoonete teema juurde.
Riik oli võtnud kirikud oma valdusse ja muutnud need kinodeks ja muuks.
Kas need saadi kiiresti tagasi? Kas need tuli tagasi osta või kuidas?
- Jeltsin andis 1993.-94. aastal välja käsu,
mille järgi usuline kultuuriomand kuulus tagastamisele
nende õigusjärgsetele järeltulijatele.
Ukaasi järel rajas maffia kohe Peterburi aladel 40 luteri kogudust,
kuna tahtis kirikuid omale saada.
Anarhia tähendaski just seda.
Igaüks võis end luterlaseks väita, et omandit endale saada.
Paber on paber ja tegelikkus on tegelikkus.
Saime kirikud küll tagasi, kuid taotlusprotsess,
kus tõestasime, et just meie oleme õigusjärgsed kirikute pärijad,
oli väga pikk ja vaevaline.
Kui kirikuhooneis käis tegevus - spordihallid, tehased, kultuurimajad,
nõukogude kultuur oli tähtis, kedagi ei või tänavale heita,
- tuli neile leida uued ruumid.
See oli äärmiselt vaevaline ja aeglane
ning alati tuli minna kõrgeimate instantsideni välja,
enne kui mõni kirik loovutati.
Hatsina (Gatšina) kirikus tegutses spordihall.
Öeldi, jah, see kuulub teile, aga spordihall ei lähe kuhugi,
kuna pole kohta, kus sporti teha.
Läksime Boriss Jeltsini jutule, kes lõpuks otsustas,
et kirik tuleb tagastada.
Kõik asjad, mitte ainult luterlaste, vaid ka õigeusklike, baptistide
ja nelipühilastae küsimused läksid Jeltsinini välja,
kellelt saabus lõplik käsk.
Ta oli pidevalt purjus,
nii et allkirju väga tihti ei saadud.
Valitsemiskomme, et tuleb tippu välja minna,
enne kui midagi teha saab, aeglustas tagastamisprotsessi
ja see jätkub tänaseni.
- Sain aru, et teil otsustasite ehitada ka uusi kirikuid.
Osalesid arhitektina selleski töös
ja ühes etapis oli teil käsil ligi 50 kiriku ehitus.
- See ei toimunud üheaegselt.
1980. aastate lõpust tänaseni on ehitatud 40-50 sakraalhoonet.
Probleeme oli ka kirikute ehitamisega.
Lihtsam oli saada vana hoone,
mõni luteri kirik, mida sai renoveerida
või ajutiselt kirikuhooneks ümber ehitada.
70 aastat ei olnud kavandatud ühtki kirikut ega sakraalehitist,
mistõttu polnud isegi maaplatse.
Maaplatside eest võitlemine kestab 10-15 aastat.
Nii kaua võttis aega platsi saamine,
kuhu tohtis ehitada sakraalhoonet.
Ka spekulandid tahavad sama maaplatsi.
Kirikut pole mõtet enam metsa ehitada.
Tuleb leida liikluse ja rahva kontsentreerumise osas sobiv koht,
kus on hea tegutseda.
Metsadesse oleks võinud vabalt ehitada.
Hea näide on Petroskoi.
Võitlesime selle maavalduse eest 21. sajandisse välja
ja nüüd asub kirik keset linna.
Vsevolovzhskis käib protsess tänaseni.
Hiljuti saime head maavaldused ka Murmanskis ja Segezhas,
nii et nüüd neid juba tuleb.
Uusehitiste jaoks maaplatsi saamine võib võtta umbes kümme aastat.
- See oli vundamenditöö, et oleks koht, kus olla ja tööd teha.
Kuidas arenes samal ajal sisuline töö?
Millised olid rõhuasetused?
Mäletan üht Arvo Survo jutlust.
Tema oli üks ingeri rahvuslikke äratajaid,
nagu eelmises saates rääkisime.
Ta ütles, et kümmet käsku peab uuesti õpetama,
kuna inimesed on need unustanud,
mistõttu on kadunud ka arusaamine õigest ja valest.
- Kogudus on usuühendus. Seal peab elama ühine usk.
Selle tundemärke, piire ja ulatust tuleb mõista ühiselt.
Kümme käsku loob tegutsemiseks eetilise keskkonna.
Pattude lepitus Jeesuses Kristuses aitab neid käske järgida.
- Ehk siis evangeelium?
- Just. Aga see ei ela, kui usklikud ei saa koos käia.
Koguduse kooskäimise koht vajab aadressi.
Venemaal ei registreerita kogudust, kui sellel pole asukoha aadressi.
Seetõttu võeti maapiirkondades mõni vana ärihoone,
pagaritöökoda, eramaja või muu, mis muudeti kirikuks.
Jeltsini ajal ei pööranud keegi sellele erilist tähelepanu.
Venemaal on jõus samad seadused, mis Soomeski -
avalikule kogunemiskohale kehtivad hoopis teised ehitus-,
tuletõrje- ja julgeolekutehnilised nõuded kui eramajale.
Oleme olukorras, kus meie avalik kogunemine võidakse keelustada,
kuna hoone ei vasta tuletõrje- ja julgeolekureeglitele.
Selliseid sõnumeid tuleb praegu kõikjalt Venemaalt.
Need on olnud ajutised lahendused. Peame ehitama korralikud kirikud.
Me ei või mööda minna ka ühiskondlikust vastutusest.
Me ei või halvustada neis asjus ülemvõimu.
Peame ehitama asukohariigi seaduseid järgides.
- Siin on see paljuski iseenesestmõistetav.
- See ongi iseenesestmõistetav juba alates planeerimisest.
- Kui ikka on. Uudistes räägiti, et meil on 25% musta tööjõudu.
- Sealne korruptsioon lubab nende pügalatega tegeleda raha abil.
Teiselt poolt, isegi kui ehitaksime täpselt seadust järgides,
on ametnike võim siiski nii suur, et pitsati saamiseks on ikka raha vaja.
- See tegevus lõi eelduse, et need, kes olid tagakiusu ajal
usu säilitanud, tulid kirikusse, aga keda sinna veel tuli?
Kas sinna tuli otsijaid ja küsijaid, kuna nüüd võis küsida?
- Kirikud olid 1990. aastatel täis. Kirikuid oli vähe,
aga sinna tuldi otsima, kuna oli suur janu saada teada,
mis see kristlus on.
Et nõukogude võim oli seganud rahvused ja usundid
ning keelanud kõik usulise tegevuse, tekitas uudishimu ka neis,
kelle usuline taust oli erinev - moslemid, tatarlased, hindud,
budistid, tuhat erinevat usulahku ja astroloogid -
kõigis oli tekkinud usuline pinge ning nälg.
Nõudlus oli tohutult suur.
Usklikud ei olnud aga tol ajal erilised misjonärid.
Nad olid endise tagakiusu tõttu endasse sulgunud.
Misjonärimeelsuse käivitamine oli raske töö.
Hetkel on Ingeri kirikus noor põlvkond,
kes levitab evangeeliumi ilma ühegi kõhkluseta.
Nad korraldavad julgelt laagreid ja kursusi.
Võtmeks on just laste- ja noortelaagrid.
Seal tullakse usule ja leitakse Jeesus.
See on kirikute pühapäevakoolide sugupõlv.
20 aastat on läinud, et saabuks sugupõlv,
kes teeb kartmatult misjonitööd ja evangeliseerib.
- Olen aru saanud, et otsimise ja pungil täis kirikute etapp
ei kestnud kaua. - Ei kestnud jah.
Kuid mis oli selle kestuse põhjuseks
ja miks see mõnede puhul kauem kestis?
Kuidas teha vaimset tööd vabaduse ja majanduskasvu tingimustes?
Nüüd on taas kirikud tühjad.
- Küsija ja otsija vajab koguduses üht-kaht head sõpra,
kes on valmis nende küsimustele vastama ja vestlema.
Ta ei jää ellu vaid jutluse põhjal.
Neile tuleb anda aega ja õpetust väga isiklikul tasandil.
Juurutamine on oluline.
Nad tulevad erinevast maailmast
ja nende küsimused on vahel arusaamatud.
Juurdumine toimub selle ja ka süstemaatilise piibliõpetuse abil.
Seetõttu pidasime oluliseks, et jumalateenistustel järgitaks
kirikuaasta kulgemist ja õpetataks kogu Piibel läbi.
Et nad saaksid kirikuaasta sündmuste põhjal Piiblist tervikpildi
ning õpiksid selle kaudu seda ise lugema.
- Soomes avaldati äsja Hanna Salomäe ärkamisliikumisi puudutav uurimistöö.
Ta väidab, et erineva väärtus- maailmaga inimgrupp jääb püsima,
kui grupp nõuab oma liikmeilt ja õpetab neile pidevalt,
kuidas oma väärtusmaailma alal hoida.
- Just. Piiblit tuleb koos lugeda ja tundma õppida.
Õpetus kinnistab meid Piiblisse.
Kui mõelda noortelaagritele ja ka vanemate inimeste seltsidele,
põhineb kogu tegevus Ingeri kirikus alati Piiblil.
On kujuteldamatu, et tullakse koguduse üritusele,
ilma et see ei tegeleks Piibliga ja küsimused ei puudutaks Piiblit.
- Kirikute täitumise aeg oli innustav,
kuid inimeste lahkumine on taas uus väljakutse töötegijaile.
- Jah. Kohtasime algusaegadel väga erinevaid motiive.
Mõned tahtsid kirikust kasu saada ja kui ei saanud soovitul viisil,
nad lahkusid.
Kuid osa nendestki jäid või tulid hiljem tagasi,
kuna oma idee täitumist oodates olid nad sunnitud kuulama Sõna
ja see kandis vilja.
Paljud üritasid alustada mingit äritegevust
ja kogudusse suhtuti sotsialistliku kolhoosi vaatevinklist.
Kirik ja usk pidid olema kui suur sotsialistlik vihmavari,
mille varjus endale sissetulekut hankida.
Vähehaaval kolhoosimõte siiski kadus.
- Kas nimetaksid seda aega ärkamiseks?
- Ärkamist oli ka.
1980.-90. aastate vahetumisel toimunud massiüritustelt
tulid õhukeseks kulunud usuga inimesed julgustust otsima.
Oluline oli tõeliselt usaldusväärse sõbra leidmine.
Kui väljaspool perekonda tekkis selliseid sidemeid,
esines ka ärkamist, kuid ma ei räägiks sellest
siiski nii nagu tol ajal räägiti.
Valitses massiline uudishimu,
mis vaimselt siiski kõikide südameteni ei jõudnud.
Väga palju tekkis keskpärasust.
Peamine probleem oli ehk selles, et ei suudetud luua osadust,
kus antakse tervet õpetust.
- Meie aeg on lõppemas.
Räägi lühidalt, milline on olukord täna?
Mida võime meie sellest ülesehitustööst õppida?
- Kui tahame Soome kristlaskonna tervist ja jõudu,
peame keskenduma Piiblile, selle õpetamisele ja jutlustamisele
ning pühade osadusele.
Peame usklikena koos olema, kuulama teineteist ja vestlema.
Ärkamine sünnitab alati soovi levitada Sõna ka uskmatute seas.
- Peame võtma vastutuse evangeliseerimise ja misjonitöö eest.
- Näiteks Ingeri kirikus näitab just see praegu,
et tegu on elava kirikuga.
Noored teevad misjonitööd, sünnivad kogudused.
- Kas ka väljaspool oma riiki?
- Omagi maa on piisavalt suur.
Kaukaasias, Vladikavkazis sündis hiljuti kogudus.
Ingeri kirikul on misjonikontaktid ka Bulgaarias
ja tekib järjest uusi sidemeid.
Töö käib üle kõikide keele- ja rahvuspiiride.
Venemaal räägitakse 120 keelt.
Ingeri kirik ei ole enam Venemaa soomlaste kirik,
vaid mitmerahvuseline, mitmekeelne kirik,
mille identiteet rajaneb usu osadusel,
nii nagu kirik peabki olema.
- Mis on sinu pikas töös ja kogemustepagasis sõelale jäänud?
- Ütlemata suur tänu Jumalale, kes tegutseb ja teeb oma tööd.
See on täiesti uskumatu.
Tema suudab pöörata rahvaste saatuse.
Seetõttu olen väga lootusrikas ka Soome suhtes.
Võib sündida imesid.
- Suur aitäh, et tulid saatesse ja rääkisid oma kogemusest
Ingeri kiriku peasekretärina.
Aitäh ka nende lõpusõnade eest!
Aitäh teile, head vaatajad!
See oli heaks meeldetuletuseks - ütlemata suur tänulikkus.
Üks tuttav kirikuõpetaja ütles kord, et näed elu õigesti alles siis,
kui tänad Jumalat. Mõtelgem selle peale.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri