Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse.
Räägime tänaseski saates Piiblist ja selle usaldusväärsusest.
Mul on külas taas professor Tapio Puolimatka
ja dotsent Juha Ahvio. - Tere tulemast! - Aitäh.
- Osalesite verivärske raamatu kirjutamises -
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu."
Oleme mitmes saates rääkinud Piibli eksimatuse tähendusest
ja sellest, kuidas Piiblit võib usaldada.
Tänases saates läheneme teemale veidi isiklikumalt.
Kuidas oled sina, Tapio, jõudnud Piibli usaldamiseni?
Sul on selja taga pikk akadeemiline karjäär -
Oled hetkel professor Jyvaskylä Ülikoolis,
oled õppinud Iisraelis, USA-s ja Soomes.
Oled kohanud väljakutseid, mida usk Kristusesse
ja Jumala Sõnasse tänapäeval toob.
Ometi osalesid sellise raamatu kirjutamises nagu
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu."
Kuidas kirjeldaksid oma teed sellise usuni?
- Tähtis tegur selles on Piibli süvitsi tundma õppimine.
Minu jaoks algas see 13-aastaselt, kui hakkasin Piiblit süstemaatiliselt,
vähemalt kord aastas või tiheminigi läbi lugema.
Üsna tihti tekitab Piibel inimestele probleeme,
kuna nad ei tunne seda tervikuna.
Kui olin jõudnud Piibli umbes 40 korda läbi lugeda,
jõudis minuni Piibli tohutu ühtsus,
selle ehituse mitmepõhjuslikkus ja igapäevaelus kogetav sõnumi vägi.
Võid avada Piibli masendununa ja väsinuna
ning saada selle kaudu ühenduse Jumalaga.
Kui elad lähedases suhtes Piibliga, koos sellega, avameelselt -
võid asju küsitavaks teha, võid kahelda.
Kahtlus on osa inimlikkusest.
Piibel peab su kahtlustele vastu.
- Juha, oled uurinud teoloogiat ja kirjutanud kaks väitekirja.
Keskendud peamiselt Piibli ja kristluse kaitsmisele maailmas.
Oled samuti kohanud Jumala Sõnale esitetavaid teoloogilisi väljakutseid.
Kristlaste hulgas levib arusaam, et kui soe ja armas kristlane
läheb teoloogiat õppima, kaotab ta oma usu.
Sinul on vastupidi.
Sul on usk alles ja osalesid raamatu
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu" kirjutamises.
Kaitsete mõlemad oma artiklites Piibli täielikku usaldusväärsust.
Kuidas sündis sinu usk ja kuidas see on siiani säilinud?
- Olen väikesest lapsest peale uskunud Jumalat
ja Piiblit Jumala Sõnana.
Ehk umes 10-aastaselt kerkis see teema isiklikumalt esile.
Lugesin Piiblit ja Uue Testamendi sõnum -
Jeesus Kristus on tõde, jõudis mulle siis kohale
ja muutus keskseks.
Minu suhe Piibliga läks sellest hetkest liikvele.
Mõistsin, et Piibel on Jumala Sõna, mille kaudu õpin Kristust tundma.
Sellest peale on Piibel olnud mulle kõige alus ja vundament.
See on Jumala ilmutus, mille autoriteet põhineb sellel,
et see on Jumala Sõna, Kristuse Sõna, on see ka tõde.
Minus on väga sobivalt settinud teadmine,
et Jumal on tõde, Piibel on tõde.
Nad on ühe mõõduga mõõdetavad.
Piibel ütleb, mida Jumal ütleb ja Jumal ütleb, mida Piibel ütleb.
- Kui kohtasid teoloogilisi väljakutseid,
kuidas suhtusid neisse ja kuidas tegutsesid?
Või kas neid oli üldse?
- Kahtlemata oli. Tegelesin nendega ka töö pärast.
Kõik teoloogid on kohanud mõistus- likke ja ajaloolisi väljakutseid.
Mõtlesin, et miks mul ei ole kunagi olnud isiklikke kriise
kas Piibli või muul teemal, või usu kõikumist?
Jumala armust ei ole mul olnud sellist kogemust.
Minu usk ei ole kunagi põhiküsimustes kõikunud.
Olen mõelnud, miks?
Üks võimalik põhjus on see, et sain juba varases eas selgeks
algsed põhiarusaamad.
Olen mõistnud, et on erinevaid maailmavaateid, filosoofiaid ja muud,
kuid see ei ole osutunud kunagi väljakutseks.
Olen kujutlenud, et nad kõik lähtuvad mingist oletusest.
Mul on olnud veendumus, et kristlik oletus sellest,
et Jeesus Kristus on tõde - seesama Jeesus,
kes 2000 aastat tagasi Iisraelis elas ja tegutses,
et Temas on ilmsiks saanud peamine tõelisus
ja Tema sõnades on peamine tõde.
Olen mõistnud, et kõik toetuvad mingile põhitõele.
Minu jaoks on see olnud Kristus.
See on aidanud mõista, et suure osa kristluse-vastase kriitika taga
on erinev veendumus sellest, mis on põhimõtteliselt hea,
väärtuslik ja peamine tõde.
Nii on olnud lihtsam mõista kriitika suhtelisust -
kui midagi väidetakse, ei pea seda kohe alandlikult aktsepteerima.
Küsimus on selles, mida keegi Jumala Sõnaks peab.
Mõned peavad just kriitikat Jumala Sõnaks,
nagu oleks see eksimatu autoriteet
ega suuda kriitikasse kriitiliselt suhtuda.
Mind on alati huvitanud filosoofilised küsimused.
Minu vaatevinklist on olemas erinevaid seisukohti,
mida arutada ja võrrelda.
Mulle ei ole raskusi tekitanud tõsiasi mitmetest nägemustest.
Mõnele võib olla uus ja imeline,
kui kohatakse radikaalselt teisiti mõtlevaid inimesi.
Mind ei ole see kunagi hämmeldanud.
Kui kristlus on tõeline filosoofia, võib see ka kriitikale vastata.
Kristlus peab vastu ega anna järele.
Lõppkokkuvõttes peavad ehk hoopis teised vaatenurgad järgi andma.
See on hoidnud mu jalad tugevalt maas
ja ma pole kunagi Piiblis kahelnud,
pigem on usk aastate jooksul aina kinnitunud.
Erinevate õpingute järel näen, et on võimalik intellektuaalselt
Piibli ja kristluse autoriteeti kaitsta,
see kaitse ei jää teistele alla ega aseta meid kriitilisse olukorda.
- Väites, et Piibel on eksimatu ja inspireeritud Jumala Sõna,
satume vähemuse hulka vähe- malt Soome akadeemilises maailmas.
Millist vaprust see nõuab, Tapio?
- Ma ei ole kindel, et kuulume vähemuse hulka.
Väidaksin, et mitte keegi, kes on Piiblit lugenud,
ei või mitte teada, et see on Jumala Sõna.
Ka need, kes väidavad, et ei ole, teavad, et on;
kui nad tõepoolest on sellega tutvunud.
Selles on Jumala tunnistus, mis puudutab inimese südant.
Meil ei ole probleeme seetõttu, et tegeleme Piibli tõelisusega.
Vaadates umbsõlmi, kuhu satuvad need, kes püüavad Piiblist probleeme leida,
ja mõistuslikku ebaausust, mis nähtub kogu piiblikriitilises kultuuris
ja ustavust autoriteetidele, mis sildistab usklikke noori,
kes lähevad teoloogiat õppima ja kohtavad kahtlusi.
Nad võtavad iseenesest mõistetavalt, et kõik seal pakutav
on mõistuslikult igikestev. See on liiga naiivne.
See on meie viga. Me ei ole neid ette valmistanud,
et akadeemilises maailmas tehakse pidevalt katastroofilisi vigu
ja vigaseid järeldusi.
Kogu teaduse ajalugu koosneb sellest,
et suured rumalad eelarvamused valitsevad aastatuhandeid.
- Te mõlemad justkui rõhutate, et Piiblit uskuvad inimesed
peaksid olema teistest kriitilisemad selle suhtes, mida esitatakse,
mitte kõike koheselt alla neelama.
Kui jääd ülikoolis esimese professori väiteid kohe uskuma,
lisanduvad veel teistegi väited, ning sa pead selle kultuuri ees
kohe painduma ja loobuma oma veendumustest.
Kas vajame kriitilisemat meelt?
- Kasutaksin väljendit 'Piibli Sõna kannab meid'.
Kui loen Piiblit, arendab selle jõud minu kriitilisust,
kuna võin täiesti rahulikult kahelda.
Sõna tunnistus piibellikus maailmas on nii tugev,
et annab mulle ruumi kahelda kõigis Piibli üksikasjades.
See on vähemalt minu pidev vaimne protsess - kahtlen kõiges.
Kahtlen ka oma kahtlusi ja kahtluste kahtlusi.
Piibel jätab sellele kõigele ruumi ja kui sisenen sellise aparaadiga
mis tahes olukorda, saan hakkama, ükskõik, mida mulle väidetakse.
Kõik mu filosoofiaprofessorid olid veendunud ateistid.
Samas oli see mõistuslikult väga suletud maailm.
Puudus piiblikultuurist tuttav vabadus.
See on reaalsus. Võid seda katsetada
nii palju kui tahad ja see peab vastu.
- Kas sul on sama nõuanne, Juha?
Omada avatud, kuid kriitilist suhtumist?
- Kindlasti. Soome kristlike traditsioonide nõrkus on see,
et ei ole osatud treenida noori iseseisvalt mõtlema
ja maailmavaateliseks mõtlemiseks.
Kõik ei keerle pietistlikult vaid üksikisiku vagaduse ümber;
on olemas muudki peale nn redutseeritud vaimsuse.
Piiblis on Jumala tõe osana ka palju muud kultuuri,
ühiskonna ja ajalooga seotut.
Jumala jaoks on see kõik sama püha ja oluline.
Meiegi maal on nii luteri kui teistes kirikutes voole,
mis on ehk liialt rõhutanud teatud ebaõiget vaimset individualismi
ega pole valmistanud piisavalt maailmavaateliseks suhtumiseks,
milleks on õige viis kriitiliselt kaaluda ja kahelda,
mis ei vii Piibli autoriteedi lagunemiseni,
vaid pigem mõistmisele,
et paljud Piibli-vastased kriitikad tasub ümber lükata.
Vastav ettevalmistus kindlustaks inimlikust vaatenurgast selle,
et usklik noorsugu saaks kõikjal hakkama,
nii teoloogiateaduskonnas kui mujal,
halvustamata individuaalseid tõsiseid kogemusi,
ilma halvast ettevalmistusest johtuvate kriisideta,
mis on otsekui isepõhjustatud, kui mõistame laiemat konteksti,
et meie taustaks on traditsioonid, kus juhid ei ole osanud juhendada
ja sarnasteks seisukohtadeks ette valmistada.
- Võtame mõne konkreetse näite.
Kui keegi õpib teoloogiat või filosoofiat
ja kohtab midagi problemaatilist oma usu suhtes,
mis näib avaldavat tugevat või lausa hävitavat mõju,
nii et jääb mulje, nagu ei saakski selle probleemi tõttu uskuda,
olgu see siis Piibli või millegi muuga seotud probleem.
Mida peaks sellises olukorras ette võtma?
Mis nõu annaksite sellele tudengile?
- Kõigepealt peaks purustama kriitiliste seisukohtade lummuse.
Kriitika ei ole midagi ennekuulmatut ja kummalist.
Võime sellega silmitsi seista, mõelda, kust see pärineb,
mis on selle peamised teesid ja millised mõtlejad on neid vorminud.
Võime mõelda, mis on neid ajendanud
ja millest see johtub.
Võime selle kriitika osadeks lammutada
postmodernismi dekonstruktivismi seisukohalt,
mis tähendab mingi vaate osadeks lammutamist
ja iseendaga vastandamist.
See on kasulik kristluse tõdede kaitsmiseks.
Võime kriitilisi väiteid analüüsida ja vaadelda
ning näidata, et need on nagu teisedki inimlikud väited
ega kohusta end automaatselt järgima.
Võime mõelda kristluse tugevatele mõtlejatele
ja intellektuaalsetele traditsioonidele.
Paljud ei mäleta, et väga suur osa Lääne kultuuri filosoofilisest
ja vaimsest pärandist on olnud aastasadu üdini kristlik.
Aastasadu on parimad Euroopa ajud mõelnud asjadele usklikust,
piibellikust, kristlikust seisukohast lähtuvalt.
Selles on tohutu potensiaal, mida võiks ja peakski
uuesti esile tooma.
Sealt leidub intellektuaalseid vastuseid
kõigile tänapäevagi tõsistele väljakutsetele.
See on tohutu pärand, mille peaksime välja otsima
ja selle üle mõtlema.
Eriti tudengimaailmas peaks tudengitel olema mingigi valmidus
antud küsimustele mõelda.
Meil on suur arsenal, millega on võimalik käsitleda
vastu tulevad tõsiseid küsimusi.
Kaalume neid tõsiselt ja kriitiliselt,
kuid õpetame samas kriitiliselt lähenema
ka kriitilistele seisukohtadele ning lähtuma sellest,
et meie pärand ei jää milleski alla.
- Hiljuti avaldati Hanna Salomäe dotsendiväitekiri
"Ärkamisliikumistega liitumine ja osalemine".
Ta mõtiskleb ka Piibli teemal ja leiab,
et küsimusele, milline järgnevatest vastustest
väljendab kõige paremini sinu arusaama Piiblist, -
see on suurim ärkamiskristlaste seas kunagi läbi viidud uurimus,
- vastab ca 70% palvetavaist Nokia misjoni
ja Rahvamisjoni liikmeist, et Piibel on Jumala poolt inspireeritud
ja igas aspektis eksimatu.
Ta järeldab, et Piiblist ja selle autoriteedist
nn kõrget nägemust omavate seas loetakse väga aktiivselt Piiblit.
Nende seas, kes arvavad, et Piibel väljendab seda,
kuidas inimesed on erinevatel aegadel oma usku tõlgendanud
ega pole Jumala ilmutus meile, loetakse Piiblit harva.
See kinnitab Tapio varasemat väidet, et Piibli lugemine ja tundmine
on väga oluline ka eluks akadeemilises maailmas.
- Juha kasutas head sõna - 'lummus'.
Ta kirjeldas protsessi, kus satume silmitsi tõsiseltvõetavate
mõistuslike argumentidega ja vastame väljakutsele.
See on tegelikult tunduvalt harvem kui see,
et kohtame teaduskeelde pakendatud propagandaväiteid.
Soomes on piiblikriitiline mõtlemine sündinud peamiselt
Heikki Räisäse kirjutiste põhjal.
Ta kasutab väga palju inimesi mõjutavaid tundesõnu,
mille argumentatiivne potensiaal on tunduvalt nõrgem.
Tema raamatud on kohati väga nõrgatasemelised,
kuid ta on väga osav manipulaator tundekeele kasutamises,
sildistab mõningaid inimesi fundamentalistideks,
lisab sellele mingi pimeda usu,
mille vastandiks on mingi müütiline käsitlus teadusest.
Inimesed on nii edevad - keegi ei taha sildistatud saada,
ning selle abil on võimalik manipuleerida neid
mingeid veendumusi omaks võtma,
isegi kui väited on argumentatiivselt nõrgad.
- Juha, kas sinu teoloogiaõpingute kogemus on sarnane -
et lõppkokkuvõtes probleemid ei olegi nii kaalukad ja suured,
vaid pigem lummavad või kalduvad psühholoogiasse seetõttu,
et inimesed ei taha sildistatud saada.
- Siin on võtmeks teaduse ja teadmise sotsioloogia.
Millises kontekstis küsimusi esitatakse,
millised seosed ja autoriteet on selle taga?
Tõeliselt raskeid küsimusi kohtab harva.
Keegi võib aga pidada propagandistlikke väiteid
rasketeks küsimusteks.
Seetõttu tuleks need lammutada ja paljastada.
Siinjuures tuleb näidata ka seda, et postmodernismi seisukohast
on tegemist võimupoliitikaga, kus mingi teaduse sisearutelu
püütakse vallutada teatud lööklausete kasutamisega.
Nendega saab kitsed ja lambad ilusti ritta
ning kasvatada uus põlvkond õigesti tajuvaid inimesi.
Lõpptulemus ei toetu aga mingitele argumentidele.
Inimestel, kes uue nägemuse rõõmsalt vastu võtavad,
loevad veidi juurde ja suudavad end justkui targalt väljendada,
ei ole samuti mingit imelist mõistuslikku läbimurret,
vaid nad on sattunud lummuse küüsi, end sellele avanud
ning end selles põhjalikumalt koolitanud.
Heikki Räisäse raamatud - "Kuidas mõista õigesti Piiblit?" jt,
kuuluvad teoloogia põhikursusse.
Neid mainitakse tihti veel tänagi piibliteemalistes aruteludes
ja need olid kunagi mõnedele süstiks,
mille alusel loobuti traditsioonilisest nägemusest.
Kõiki tema näiteid teadis juba kirikuisa Origenes,
kes neid kommenteeris, kuid jõudis erinevatele järeldustele,
kui prof Räisänen.
Neid tunti ka keskajal.
- Välja on kaevatud 1500 aasta vanused näited.
- Kellelgi pole mingeid uusi, põhjapanevaid näiteid,
mis tooksid uut valgust ajaloolis-kriitilisse uurimistöösse.
Asi on selles, et Piiblit hinnatakse radikaalselt muutunud seisukohast,
mis johtub peamiselt mingi propaganda lummusse sattumisest,
nii et äkitselt on vanad, mitte sugugi kummalised väited,
muutunud uuteks avastusteks Piibli suhtes,
mistõttu tuleb loobuda endistest seisukohtadest.
See on illusioon. Siin ei ole midagi hämmastavat,
mida Origenes ja Augustinus poleks kohanud.
Nad suutsid arendada piibellikus usus Jumalasse
teoloogiat ja kristlikku mõtlemist,
sattumata mõne vastuolu tõttu paanikasse nagu juhtub tänapäeval.
Tegelik algupärane intellektuaalne sisu on vähene,
selle asemel mängitakse võimumänge,
mida mõned paremini, teised halvemini valdavad.
Oleks väga kasulik tunda, kuidas töötab propaganda.
See aitaks mõista, kuidas juhtub,
et mõned "alustavad vaimus ja lõpetavad Helsingis".
Selles on palju propaganda dimensioone,
osaliselt tahtlikult, osaliselt tahtmatult.
- Meil on veel mõni minut jäänud.
Kui tähtsaks peate akadeemilistes ringkondades töötades
ja mainitud küsimusi kohates kontakte teiste kristlaste
ja elava kristliku kogudusega?
- Tähtis on mõista, et kaldume kergesti
erinevatesse suurushullustuse vormidesse ja uhkusse.
Kristuse eesmärgiks on põlvituda koos teiste kristlastega
Tema altari ees.
Koguduses käsitletakse ka meie enda rumalust.
Peame nägema end realistlikumas valguses.
- Side kogudusega on väga tähtis. Kristlus on kogukondlik usk.
Korintose kirjade põhjal on kõigil Kristuse Ihus tähtis osa.
Tähtis on praktiline igapäevaelu,
teoreetiline teoloogia kuulub selle juurde.
Leivamurdmine, jutluskantsel
ja kõikumatu teoloogilis-filosoofiline mõtlemine
kuuluvad kokku. Need ei ole kaks eraldi lahtrit.
Siia juurde kuulub ka elav igapäevane kristlik elu.
- See on probleemiks mõlemal poolel -
paljude väitel, kes ei tööta akadeemilises maailmas,
satuvad akadeemikud kristlikust elust liiga kaugele
ja neist pole enam praktilist kasu.
See tooks mõlemad tahud teineteisele lähemale.
Suur aitäh saatesse tulemast ja jagamast mõtteid
ka isiklikumas plaanis.
Aitäh, Tapio Puolimatka ja Juha Ahvio!
Aitäh taas saates osalemast!
Soovin teile õnnistust ja edu akadeemilises töös.
Aitäh, et jaksate kirjutada raamatuid -
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu"
on Petri Mäkila ja Pasi Turuse toimetatud uus raamat,
mida soovitan soojalt kõigile, kuna see avab hästi nägemust,
mida pole viimasel ajal piisavalt kuulda -
Jumala Sõna võib igas aspektis täielikult usaldada.
Õnnistust sinu ellu ja nädalasse!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri