Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime ka tänases saates Piiblist.
Meie tänaseks küsimuseks on - kui usaldusväärne on Piibel?
Minuga on kaks saates varemgi viibinud populaarset külalist.
- Tere tulemast dotsent Juha Ahvio ja professor Tapio Puolimatka!
Osalesite uue raamatu
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu" kirjutamises.
Rääkisime eelmises saates sellest, et Piibel on Jumala ilmutus
ja sealt võib õppida tundma Jumala tahet.
Raamatu alapealkiri on: inspireeritud ja eksimatu.
Juha Ahvio, selgita palun lähemalt, mida tähendab 'inspireeritud'?
- See pärineb ladina ja kreeka keelest
ning tähendab 'hingestamist', kui selline sõna üldse olemas on.
See pärineb terminist 'in spirito' ja tähendab,
et Piibel Jumala ilmutusena on Pühast Vaimust hingestatud.
See on kirjutatud Püha Vaimu järelevalve all nii,
et kirjalik lõpptulemus on kooskõlas Jumala tahtega.
Rääkisime varem, et Piibel on kui jumalariigi põhiseadus
ja Jumal on tahtnud, et sel oleks konkreetne sisu.
Sisu moodustub sõnadest ja sõnade tasandil on Piibel
Jumala Püha Vaimu juhtimisel koostatud tervikteos.
Kõigis ajaloo Piibli koostamise etappides valvas Jumala Vaim
seda protsessi, mis toimus inimlike kirjutajate kaudu.
On naiivne väita end teadvat, et Piibel ei ole taevast kukkunud.
Seda pole keegi kristluse ajaloos kunagi väitnudki.
Tihti kuuleb asjalikuski kontekstis täielikku rumalust.
Piibel on sündinud ajalooliselt inimlike vahendajate kaudu.
Kui ajaloo isand, Kolmainu Jumal, kõike eesmärgipäraselt mõjutab,
suudab Ta oma tahte järgi korraldada ka ajaloolisi olukordi.
Tema Püha Vaim on valvanud ja juhtinud kirjutajaid kirjutama,
mida Jumal tahtis.
Seetõttu on Piibel kirjaliku Jumala Sõnana eksimatu ja veatu,
kuna Jumal, kelle ilmutus Piibel on, on tõde.
See on meie positiivne lähtekoht - Jumal on tõde
ning Jumala Sõna on tõde ja tõene ehk veatu.
Seetõttu on Jumala Sõna ilmutuslik.
Otsekui Jeesus Kristus - täielikult inimene, täielikult Jumal
ühes isikus, mis on üks kristluse ja Piibli põhitõdesid.
Ta elas täiusliku ja tõelise inimliku elu,
ta mitte ei näinud inimesena, vaid oli ja on siiani inimene,
kuigi hetkel kirgastatud olekus.
Ta elas ajas täieliku inimelu, kuid ilma patuta.
Meil on Piibel, Jumala Sõna, mis on tõeliselt inimlik
ja ajalooline raamat, kuid Jeesuse patuta olekule
vastab Piibli veatus.
Piibel on tõde ja veatu, kuna Jumal ise räägib tõtt
ja ilmutab tõde.
Millist tahes teadmisteoreetilist ja tõeteoreetilist määratlust kasutada,
on Piibel asjakohase mõõdupuu järgi alati tõene, tõde ja eksimatu.
- Raamatu lõpus on peatükk 'Chicago avaldus Piibli veatuse kohta',
mis on esimest korda ametlikult tõlgitud.
Siin räägitakse samadest terminitest ja öeldakse,
et eksimatus tähendab midagi, mis ei eksita ega ole ise eksitatav,
kaitseb kategooriliste terminitega tõde, et püha Piibel on kindel,
turvaline ja usaldusväärne mõõdupuu ja juhend kõigis asjades.
Veatu tähendab midagi, milles puudub ebatõde ja vigasus,
ning mis seetõttu kaitseb tõde, et püha Piibel on kogu ulatuses tõde
ja usaldusväärne kõiges, mida väidab.
Tapio Puolimatka, kui öeldakse 'kõiges',
kas see hõlmab Piibli mitmekesisuse seisukohast ka ajaloo
ja teaduslikud küsimused?
- Jah. Tuleb meeles pidada, et kristlus ei ole gnostiline usund,
kus usutakse vaid vaimolendeisse, vaid ristiusu tuumaks on fakt,
et Jumal sai inimeseks.
Piibli keskmeks on Kristus, kes on ajaloos inimeseks saanud Jumal,
kes on teinud nähtavaid tegusid, ei ole võimalik eristada vaimset
ja ajaloolist sõnumit ning loomise kirjeldust.
Kristuse ristisurm tõelise ajaloolise sündmusena,
fakt, et Tema haavadest voolas veri, on see, mis meid lepitab;
mitte mingi gnostiline arusaam, et tõeline Kristus naerab taevas,
et näe, seal tegutseb keegi minu maine ilming.
See ei päästaks kedagi.
Päästab vaid veri, mis voolab Kristuse bioloogilisest ihust.
Kui need kaks lahutada, loobume kogu kristluse tuumast.
Me ei saa lahutada ajaloolist ja vaimset tõde kristluses,
võib-olla hinduisimis saab.
- Teoloogias väidetakse tihti, et miski vastab tõele vaimselt,
kuid mitte ajalooliselt.
- Gnostitsismi esineb tõepoolest väga palju.
Paljud ei mõista täna, et mitmete akadeemiliste seisukohtade taustaks
on vanad algkoguduse väärõpetused, mis määratleti mittekristlikeks
valeõpetusteks ning hüljati.
Need tõstavad tänapäeval uuesti pead.
Tegemist ei ole salaliidu ega uue kummalise asjaga,
vaid ka need ideed on tunginud läbi kiriku ajaloo tänapäeva,
esinenud aastasadu marginaalselt, kuid nüüd taas ellu ärganud
või ellu äratatud.
Kaasaegse liberaalse teoloogia isa Friedrich Shleyermacherigi väiteis
esines gnostitsismi.
Ka 20. sajandi olulise Saksa-Ameerika liberaalteoloogi
Paul Tillichi tekstides esineb täiesti selgelt gnostitsismi.
See ei ole sugugi kummaline ega sensatsioon.
- Selgita palun, mis on gnostitsism?
- Nagu Tapio Puolimatka varem selgitas,
gnostitsism oli selline päästeusund, kus inimene õpib tundma
salajast teavet üleloomuliku teadmise ehk 'gnosis'e kaudu
ja nii moodustub teistest rohkem teadev eliit,
kellel on ligipääs teatud vaimseisse reaalsustesse,
mis toimuvad vaimumaailmas - väga Kreeka platonistlik seisukoht.
Aeg ja ajalugu on ebatõelised ja halvad.
Kõik toimub ajatus vaimumaailmas.
Gnostitsistlikku mõtlemist esineb ka kristlikes taevakujutustes.
Kristlus räägib viimases etapis ihu ülestõusmisest,
ka siin esineb ihulikkus.
Mõnede kristlike mõtlejate väitel kõlgume lõppstaadiumis
spiritistlike vaimolenditena pilve serval.
Need on pigem gnostitsistlikud mõtted.
- Kristlusest rääkides on otsustav, et Piibli Vanas Testamendis
räägitud asjad Moosesest ja Taavetist on tõde, tõesti sündinud.
- Kui Jumal sai Jeesuses Kristuses inimeseks,
ei hakanud ta esimese asjana meile puhast teksti kirjutama,
vaid viitas Vana Testamendi raamatutele
kui usaldusväärsele Jumala Sõnale.
Kristus näitab kogu oma tegevusega, et Ta suudab ja on suutnud valitseda
Piibli kirjutamisprotsessi, mistõttu see on täiesti usaldusväärne,
kuigi Ta seda inimeseks saades oma kätega ei kirjutanud.
Kui Jeesus oleks mingis etapis mingisuguse raamatu kirjutanud,
arvaksime, et see on ainuõige ja ülejäänud ei ole usaldusväärsed.
Jeesus kinnitas pidevalt, et kui te Moosest ei usu,
kuidas saaksite mind uskuda.
Moosese kaudu tuli Jumala Sõna.
- Kuidas on lood Uue Testamendiga. Pidevalt tehakse vahet
ja öeldakse, et Vanas Testamendis me ei kahtle,
Jeesuses julgetakse vahel kahelda, aga Paulust ning teisi apostleid
peetakse madalama taseme kirjutatajateks.
- Püütakse tõesti hierarhiat luua. Varemmainitud raamatus
on üks minu artikkel, mis käsitleb, kust on pärit praegune
tugevalt ajaloolis-kriitilisele uurimisele põhineva teoloogia
käsitlus eelmainitud hierarhiast, mille järgi mõned Piibli osad
on usaldusväärsemad kui teised.
Selgitan artiklis, et 16. sajandil sündis Itaalias Fausto Sozzini,
uskliku taustaga vabamõtleja, kes mõjutas Poolas
üht radikaalset ristimisliikumist, kuigi üsna marginaalselt.
Temal oli nendes küsimustes tugev ratsionalistlik seisukoht -
Jumalat puudutav teave tuleb Piiblist,
kuid see tuleb filtreerida inimmõistuse kaudu
ning see on norm, mille kaudu asju seletatakse.
Ta oli veendunud kolmainsuse eitaja.
Sozzinit järgivad sotsiniaanlased, kellel on tugev seos
liberaalteoloogiaga, väitsid 16. ja 17. sajandil,
et Piibel on Jumala Sõna, kuid peame leidma sealt hierarhia.
Vana Testament ei ole nii siduv kui Uus Testament,
seal võib esineda vigu, ning kõrvalistes küsimustes
esineb Piiblis niikuinii vigu, mis polevat küll eriti oluline.
Nagu Sozzinilgi, oli nende käsitlus Jumalast
ajaloolise kristluse omast täiesti erinev.
Juba lähtepositsioonil võeti väga radikaalne
traditsioonilisest ristiusust erinev seisukoht.
See ilmnes siis ja veel tänapäevalgi,
kui kuuleme väiteid, et mõned Piibliosad on tõesed ja mõned mitte.
See on sotsiniaanliku valeõpetuse väidete kordamine.
Seisukoht, et Piibel sisaldab erinevaid teemasid,
mida igaüks võib mõista ja teada, kuid selle teoloogiline olemus
Jumala Sõnana on algusest lõpuni ühtlane tervik.
Sealt ei leia olemuse mõttes olulist ja ebaolulist materjali.
Jumala Sõna käsitleb ajalugu, eetikat või evangeelseid päästetõdesid,
mis on kõik osa Jumala päästeajaloost.
Kuid seisukoht, et Jumal ei mõjuta ajas kõike,
või kui ei usuta, et Jeesus on sama palju loomise
kui lunastuse Issand, on veider uskmatu teoloogia.
Sellistest seisukohtadest lähtuvadki mõtted,
et loomisteemad ei ole eriti olulised,
kuid evangeelsed, Kristust puudutavad teemad on.
Piibli valguses on Kristus lisaks lunastuse vahendamisele
ka kogu loodu vahendaja ja kuningas.
Tema kõikvõimsust, suveräänsust ja päästet
austavad kõik loodu dimensioonid.
Maine pole igavikulisest vähem tähtis.
Igaviku ilmumine ajas on kogu kristluse tuum.
Jeesus Kristus kannatas Pontius Pilatuse ajal,
nagu ütleb usutunnistus, mis seob aja ja koha ehk ajaloo.
See on Jumala au seisukohast väga oluline.
Jumala Püha Vaimu inspiratsioon tagab,
et kõik Piiblis käsitletav on tõepärane, tõene ja hea.
- Mõned väidavad, et usuvad seda, kuid tahavad teha ruumi
nn vähemolulistes asjades võimalusele, et Piibel eksib.
Peaasjad on tõde, ka ajalooliselt, kuid mõned kõrvalteemad ehk mitte.
Kas teie meelest on oluline, kas Piiblis esineb
vähemolulistes küsimustes ajaloolisi vigu või mitte?
- Probleem on kõrvaliste asjade mõistes,
kuna tihti väidetakse, et maised asjad on kõrvalised
ja vaimsed asjad olulised.
Kui mõtleme kristluse tuumale - pattude andeksandmine Jeesuse veres,
- Kristuse veri on maine, aineline. Kui väita,
et selles võib esineda vigu, kas see tähendab,
et saame pattude andeksandmise isegi siis,
kui Kristus kunagi tegelikult verd ei valanudki.
Tema ristilöömine on vaid üks ajalooline detail.
Kas see võib olla ekslik ja selle kaudu saadav pääste tõeline?
Sel juhul loome juba uut usundit.
- Tegeleme selle vea küsimusega, mida käsitletakse ka siin raamatus.
Chicago avaldus on selles küsimuses hästi kokkuvõtlik.
13. artikkel väidab: "Usume, et veatus
on asjakohane teoloogiline termin, kirjeldamaks Piibli tõepärasust
kõigis asjades.
Oleme vastu väitele, et Piiblit on asjakohane hinnata
sellise tõe ja vale mõõdupuuga, mis on võõrad selle enda
kasutuseesmärkidele.
Lükkame ümber ka selle, et Piibli argiseisukohast
ilminguid kirjeldav kõneviis tühistab Piibli veatuse."
Edasi määratletakse: "Sellise kõneviisi juurde
kuuluvad tänapäevase tehnilise täpsuse puudumine,
grammatika ja kirjutamisviiside ebatäpsused,
looduse vaatlev kirjeldamine, - näiteks päikesetõus ja -loojang,
valest rääkimine, liialdatud väited, arvude ümmardamine,
sisu järjestamine teemade järgi, erinev sisu samade lugude edastamises
ja vabavormiliste tsitaatide kasutamine
näiteks Uues Testamendis Vanale viidates.
Siin tehakse palju ruumi argipäeva seisukohast
ilminguid kirjeldavale kõneviisile.
Kuidas määratleksite siin veatust, eksimatust?
Mis on eksitus või viga?
- Peame kindlaks tegema, mida teksti kirjutaja mõtles.
Teksti autor ehk Jumala Püha Vaim väidab midagi
ja kui see ei vastaks tõele, võiks rääkida veast.
Kui suudame näidata, et kui Jeesus teeb evangeeliumides
Vanale Testamendile viidates mingi sissejuhatav-teoreetilise väite,
et oli olemas Moosese nimeline ajalooline isik,
kes kirjutas teatud tekste, mida Jeesuse avalduse põhjal
seostatakse viie Moosese raamatuga.
Jeesus võtab seisukoha sissejuhatav- teoreetilises tehnilises küsimuses -
kes on mingi raamatu peamine autor.
Märkame, et Jeesus ei paku mingit detailset, terviklikku teooriat,
vaid lihtsalt väidab, et Mooses oli olemas,
kirjutas ja tema raamatud olid olemas minevikus
ja on ka tänapäeval ning neist võib õppida
midagi Jeesuse kohta.
Kui kellelgi õnnestuks tõestada, et Moosest pole kunagi olnud,
ta pole midagi kirjutanud, sel juhul võiks mõelda,
et tegemist on veaga.
Kui viidatakse mingile konkreetsele ajahetkele
ja oleks võimalik tõestada, et seda pole kunagi olnudki,
võiks väita, et tegemist on veaga.
- Aga kui räägitakse samast asjast erinevate sõnadega,
erinevatest vaatenurkadest?
- See on kõik lubatud, ilma et oleks tegemist veaga.
Piiblis on ka kirjanduslikke ilminguid.
Kui võtta standardiks tänapäeva loodusteaduste esitlusviis
ja ütleme, et antud esitlusstiil kehtib kogu teaduse suhtes
ja kui mingi esitlusviis sellest erineb, on see vigane.
Piiblit selle mõõdupuuga mõõtes on loogiline,
et keegi võib jõuda järeldusele seal esinevate vigade kohta.
Piiblit ei ole kirjutatud tänapäeva loodusteaduse normide kohaselt.
Siin ilmnebki probleem, millele viitab Chicago avaldus, -
Piiblit tuleks hinnata selle enda esitlusviisi kriteeriumide järgi
ning olla vigade otsingul enesekriitilised
ega mõelda välja suvalisi kriteeriume.
Nii ei tehta ka midagi muud hinnates.
Tänapäeval ei hinnata romaanikirjandust
loodusteaduse kriteeriumide järgi.
- Juha mõtleb seda, et kui Jumal kirjutas inimeste kaudu
ja inimestele Piibli, oli oluline, et seda mõistetaks.
Kristlaskonna seas käib suur vaidlus Moosese väite üle,
et Jumal lõi maailma kuue päevaga.
Kui vaatan seda kõigile ajastutele määratud kirjandusliku sõnumina,
siis kuue päevaga loodud maailma kirjeldus teeb ruumi
selletüübilistele kirjeldustele, kus kuue päeva tähendus on avatud.
Ja samas ei kohtle me teksti kuidagi vägivaldselt.
- Täpselt nii.
- Kas arvude ümmardamine, sisu järjestamine teemade kaupa,
samade lugude erinev sisuvalik ja vabavormilised tsitaadid
tähendavad Piibli eksimatuse väite suhtes seda,
et Piibli sõnum on alati tõene?
- Jah. Samuti ka sõnumi osad, mis võtavad millelegi viidates
ajaloo või loodusteaduse küsimustes seisukohti.
Nad ei ole Piibli ilmutuse seisukohast kesksed,
kuid Piibel siiski puudutab neid.
Ka Piibli puudutatud küsimused, mis toetavad selle sõnalist sisu,
on tõesed ja eksimatud,
kaasa arvatud ka ajaloolis- loodusteaduslik dimensioon.
Ilma selleta jääks tekst segaseks.
Ajaloolis-loodusteaduslikud ja teised dimensioonid
toetavad üksteist ning on kõik tõesed ja eksimatud
just selles stiilis ja viisil nagu neist Piiblis räägitakse.
Vana Testamendi Psalmide järgi on maailm rajatud.
Mõned ülikoolimõtlejad näevad selles babüloonlikku maailmavaadet,
lamedat Maad ja muud.
Faktiliselt seda sealt aga ei leia.
Mõnede meelest räägib Iiobi kiri, et maailm on riputatud
mingi tühjuse kohale.
Tänapäevase kosmoloogia väitel on maailm üks pall kosmoses.
Võib-olla pole seegi tõde.
Peaksime püüdma tekstidest leida, kas seal tahetakse edasi anda
mingi detaili kohta täpset teavet või teooriat.
Teatud seostes saab sealt materjali, mis protsessi valgustavad,
kuigi teksti enda eesmärk ei ole loodusteaduslik uurimus.
Kalvin ütleb oma 1 Moosese raamatu kommentaaris hästi sellegi kohta:
täheteadlastel ja teistel on tähtis ülesanne -
nad toovad Jumala loomingut uurides Loojale au.
Mooses sai Jumalalt ilmutuse inimese algupära
ja tema suhte kohta Jumalaga ning see on just sellises paketis,
et kõik võiksid seda mõista.
Vaatamata beebikeelele, on see tõene ega sisalda vigu,
kuigi seal ei avaldata kõiki detaile ja antakse maad
erinevatele tõlgendustele näiteks loomispäevadest.
Need ei ole sugugi üheselt tõlgendatavad.
Siiski on see tõde, loomine sündis nii.
Selles on teatud süsteemsust.
Inimene loodi nii ja tal on teatud suhe loomariigiga.
Kui Piibel viitab mõnele ajaloolisele kuningale,
ei ole meil põhjust oletada, et sellel teabel
on suurem luba eksida kui Jeesuse eetilisel õpetusel
ligimese armastusest.
Meil pole põhjust Piibli Jumala käsitluse põhjal oletada,
et ligimese armastamine on igavesti tõde
ja seda ei mõjuta miski, kuid mingi kuninga nimi
on suhteline dimensioon. Ka see on muutumatu tõde.
Kristliku Jumala käsitluse põhjal pole siin midagi kummalist.
Piiblis on ka ennustavaid prohveteeringuid.
Seegi pole kummaline.
Kõikvõimas, ajalugu määrav Jumal ilmutas prohvetite kaudu asju
peamiselt Messia, kuid vahel ka muude asjade kohta.
Ei ole kummaline, et Jumal annab ette teada,
mis tulevikus sünnib.
Siin pole midagi skandaalset ega hämmastavat.
Kui tekib selline tunne, tuleb naasta esmaste tõdede juurde.
Näiteks naturalism on mõned asjad ette ära otsustanud
ega salli, et mingi Jumal mingist teisest dimensioonist
ilmutab, mis meie ajas toimub.
Asjale nii lähenedes leiab muidugi Piiblist hulgaliselt vigu.
Kes käskis võtta sellise lähtekoha?
Kui lähtume Piiblist endast, ei ole seal mingit vastuolu.
Kui neid väiteid ükshaaval uurida, siis 16. sajandi õigeusklikud,
reformistlikud ja luterlikud teo- loogid vastasid sotsiniaanlastele,
kes väitsid end Piiblist vigu leidnud olevat,
mis ei olevat küll eriti tähtsad, kuid siiski vead,
et need on vaid väited, mida pole suudetud tõestada.
Tõenäoliselt leidsid sotsiniaanlased vaid nn raskeid kohti,
mis on hoopis teine asi kui öelda, et tegemist on veaga.
- Aitäh. Meie aeg on otsas.
Naaseme järgmistes saadetes taas samade teemade juurde.
Aitäh, Juha Ahvio ja Tapio Puolimatka.
Aitäh teile, kallid vaatajad.
Juha lõpetas hea mõttega, et tegelikke vigu pole tõestatud,
võimalik, et on leitud vaid raskestimõistetavaid kohti.
Meil on Piiblis selgemast selgem päästetee
ning kõik eluks ja jumalakartuseks vajalik.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri