Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Ei ole üllatus, et täna räägime Piiblikohvikus Piiblist.
Oleme rääkinud sellest mitmeid kordi ka varem.
Täna on mul kaks külalist, kes on varemgi saates käinud
ja on ühed populaarseimad saatekülalised.
- Tere tulemast, professor Tapio Puolimatka
ja dotsent Juha Ahvio. - Aitäh.
- Mul on käes uhiuus raamat:
"Jumala Sõna - inspireeritud ja eksimatu."
Olete mõlemad osalenud selle raamatu kirjutamises,
millel on kokku seitse autorit
ja see käsitleb Piibli usaldusväärsust.
Alustame veidi kaugemalt.
Hanna Salomäe räägib oma värskes dotsendiväitekirjas,
kuidas inimesed näevad Piiblit.
Ühiskonnas on üldiselt kasvamas arusaamine,
et Piibel on nagu iga teine raamat, täis legende ja muinasjutte.
Tänapäeval levib Piiblist selline nägemus.
Ei ole siis ime, et kohtame pidevalt küsimust, -
inimesed lugesid varem Piiblit ja said sealt Jumala kohta teavet,
kuid kuidas on üldse võimalik Jumala kohta teavet saada?
Paljud ütlevad, et kes seda Jumalat teab.
Tema kohta võib olla erinevaid mõtteid.
Professor Puolimatka, mida vastaksid küsimusele,
kuidas on võimalik Jumala kohta teavet saada?
- Esimesena meenub Texase Ülikooli filosoofiaprofessori
J. Budziszewski väljend:
"Teavet Jumala kohta on võimatu eirata,
kuigi me püüame seda pidevalt eitada."
Info Jumala kohta on ehitatud iga inimese mõtteisse,
meelde ja tundeisse juba loomisega.
Süvatasandil teab igaüks, et Jumal on olemas
ja et Ta on õiglane.
Näiteks inimese surmahirm johtub sellest,
et inimene seisab ühel päeval Jumala ees.
See teave on inimese tajus olemas,
kuid ta arendab ettekäändeid, et seda teavet tõrjuda,
millest sünnivad liikumised, mis teevad millestki muust Jumala.
Inimene ei suuda põgeneda kalduvuse eest
otsida oma olemasolu põhjust.
Lühidalt - üks osa vastusest on see, et Jumala olemasolust
on võimatu mitte teadlik olla.
See teave on ehitatud meie olemusse nii,
et kui palju me seda ka ei tõrjuks,
ei suuda me seda kunagi päriselt summutada.
- Kui paljuks sellest sisemisest vältimatust teabest piisab,
et saada infot Jumala kohta, dotsent Juha Ahvio?
- Sellest piisab, et olla teadlik Jumala olemasolust
ja see annab meile teatud moraalinormid.
Äsja mainitud mõtte kohaselt teeb see inimese
loomupäraselt teadlikuks oma vastutusest millegi suurema ees.
Inimene ei saa põgeneda selle eest, et ta on loodud.
Inimene on loodud Jumala kuju järgi,
mis on langemisega tugevalt moondunud,
kuid pole siiski kuhugi kadunud.
Selle põhjal ei pääse inimene selle teadlikkuse eest pakku.
Ta teab, et vastutab oma tegevuse eest
suhetes ligimeste ja Jumala endaga.
Siit lähtub vältimatu mõte viimasest kohtupäevast,
õiglasest kohtumõistmisest ja tagajärgedest igavikus.
Immanuel Kant rajas sellele oma filosoofia.
Peame postuleerima need mõtted moraali konteksti -
kunagi peame vastust andma.
Totaalne nihilism ei ole päriselt võimalik.
Öeldakse, et mind ei huvita, kuna midagi ei ole,
kuid selle teadlikkuse eest ei saa põgeneda.
Miks see teadlikkus väljendub just kristluse kaudu?
Inimene püüab seda teadlikkust kõikvõimalike vahenditega vältida,
muidu peaks ta tunnistama, et on patune ja langenud
ning alanduma Jumala ette.
Vaimselt surnud patune ei taha seda ja toob ettekäändeid:
Jumalat pole olemas, või kui ongi, ei nõua Ta midagi.
Programmiline jumala-eitamine on nagu parasiit -
uskumus või mõte, mis elatub põhjalikumast nägemusest,
milleks on teadlikkus Jumala tõelisusest
ja inimese vastutusest Tema ees.
Roomlaste 1. peatükk räägib, et loomuomane Jumala tundmine
muudab meid patusteks, kuulutab meile käsku
ja mõistab meid hukka.
Kas sellest piisab päästetud saamiseks?
Traditsioonilise teoloogia järgi ei piisa,
selleks on vaja erilist ilmutust.
- Jätame hetkeks päästeküsimuse.
See on üsna radikaalne mõte. Kas saan õigesti aru -
maailmas on palju usundeid ja palju ateiste,
kes väidavad, et Jumalat ei ole.
Roomlastele 1. peatüki radikaalne mõte on see,
et kõik tegelikult teavad, kuid tõrjuvad seda teavet.
- Täpselt nii.
On arenenud selline suund nagu kognitiivne usunditeadus,
mis keskendub sellele, et on olemas automaatsed mõtteprotsessid,
mis viivad inimese usule Jumalasse.
Ateistid tahavad selle ümber pöörata ja väita,
et tegemist ongi üksnes automaatse protsessiga.
Fakt, et see protsess on mingil moel automaatne
meelemehhanism - kalduvus uskuda Jumalat,
on vaid üks dimensioon.
Teine on see, et võime otsustada
ja jõuda usule Jumalasse järelduste kaudu.
Selles kontekstis kasutatakse mõistet 'süüdistav teave'.
See on teave, mida on võimatu eirata,
kuid mida me ei taha teada.
Sellest sünnib teaduslikus mõttes süüdistav südametunnistus,
nii et oleme pidevalt teadlikud oma enesepettusest.
Mida intelligentsem inimene, seda paremini ta end petab.
On olemas teadmatuse vorme, mis on omased vaid
äärmiselt intelligentsetele ja haritud inimestele.
Akadeemilises maailmas esineb palju ateismi.
Intelligentsust kasutatakse enesepettuse vahendina.
Akadeemilises maailmas kasutavad inimesed haridust,
et vältida teavet Jumala kohta, kes meid pidevalt näeb
ja kelle ees peame vastust andma.
Üks meie aja ausamaid ateiste Thomas Nagel väidab,
et talle on vastumeelne mõte Jumalast,
kelle ees ta peaks vastutama.
Tema meelest johtub suur osa ebausust just sellest vastumeelsusest.
- Käibel on väljend 'siiras otsija'.
Mis juhtub antud stsenaariumi korral 'siira otsijaga'?
- 'Siirast otsijat' ei ole selles mõttes olemas.
Kui lähtume pattulangemisest nii
nagu traditsiooniline kristlik teoloogia seda mõistab,
siis keegi meist ei ole lähteasendilt erapooletu.
'Siirast' otsijat pole olemas, kuna keegi ei asu hallis tsoonis.
Kõik teavad mingil tasandil, et oleme Jumala loodud olendid,
kes vastutavad Jumala ees.
Samas tahaksime seda teavet aga vältida
ja olla täiesti autonoomsed ehk luua omaenda seadused.
See ei õnnestu, kuid seda üritatakse võimsalt.
Ka filosoofia ajalugu võib seletada sellest vaatenurgast.
Filosoofia ajaloo järgi on arendatud
erinevaid teaduslikke eetilisi süsteeme,
millest uus põlvkond teeb uue koolkonna,
kuna leiab uusi probleeme, mida varem ei nähtud.
Järgmiseski koolkonnas leitakse uusi olulisi auke,
kuna programmilise autonoomia, isemääramise ja ebausu alusele
on raske ehitada sobilikku filosoofiat.
Seda küll püütakse pidevalt ja tekib igikestev protsess,
kuid kunagi ei jõuta rahuldava lõpptulemuseni,
sest sellest kooslusest puudub üks oluline nimetaja -
ei tunnistata, et inimeses on pinev, ambivalentne, vastuoluline olukord,
kus teatakse midagi, kuid tahetakse seda vältida.
- Alati mõeldakse, et meie avastatud värskeim teave on lõplik.
Naaseme päästeteema juurde - meil on üldine vältimatu teave
Jumala olemasolust, mis siiski veel ei päästa.
See ei räägi täpselt Kristuse olemusest.
- Budzizsewski väitel on mainitud enesepettusest võimalik vabaneda
ainult Kristuse risti jalamil.
Meie süütunne on nii suur ja muserdav -
meil on pidevalt olemas teadmine Jumala olemasolust
ja me põgeneme selle eest enesepettuse ja kahtlustega,
et võiksime elada nii nagu tahame.
Selle tulemusel teeme suuri patte ja nende suurus on nii hävitav,
et me ei suuda seista silmitsi tõega muidu kui Jeesuse valatud vere abil.
Selles on meil andekssaamise tõotus.
- Nii jõuame raamatu teema ehk Jumala Sõna juurde.
Piiblit nimetatakse Jumala Sõnaks - kui konkreetselt tuleks seda mõista?
- Üsna konkreetselt. Sõna on kirjalik ilmutus.
Sellel on ajalugu, see on saabunud teatud ajavahemikul.
Sellel on mitme aastasaja pikkune ajalugu.
Jumal tahtis anda kirjaliku Sõnaga pattulangenud inimkonnale tõed,
mis on ilmutatud ka loomuliku ilmutuse teel.
Näiteks Jumala Kümnes käsus toodud moraaliseadus,
mis kunagi Moosesele ilmutati, on sisult sama,
mis loomupärane seadus, mida iga inimene suudab mõista
ja millel rajaneb ühiskonna õiglussüsteem.
See on uuesti ilmutatud kirjalikus vormis.
Piibel on avalik dokument, kus inimesele tõlgitsetakse uuesti
tema olukorda ja ilmutatakse,
et inimene ei suuda sellest omal jõul pääseda.
Vaja on Jumala armulist päästet, Jumala Poja inimesekssaamist.
Kogu selle tõe selgitamiseks planeeris Jumal oma kirjaliku Sõna,
mis kestab ja mis on selles mõttes objektiivne,
et igaüks ei pea õhust endale Jumala Sõna arendama
või leida seda mingi psühholoogilise meetodiga iseendast.
See asub meist väljaspool, on objektiivselt olemas,
see on otsekui jumalariigi konstitutsioon,
põhialus, millele kõik on rajatud.
See selgitab, miks peab Jumala Sõna ka kirjalikult olemas olema.
Jeesus Kristus on elav Jumala Sõna.
Kuid Jumala kirjalik Sõna ei kaota midagi sellest tõest.
Kristus seadis oma kirikusse õpetaja-jutlustaja ameti,
kus seda Sõna õpetatakse;
see on seotud kiriku õpetusega.
Kirjalik Jumala Sõna esineb just sellisel kujul ja vormis,
mis sobib tõelisele Kolmainu Jumala Sõnale.
Need on kõik omavahel seotud.
Mis Piibel on? Milline see on? Millised on selle omadused? -
ei ole suvalised küsimused, millele igaüks võib oma suva järgi vastata.
Need on seotud ristiusu tuumaga - armu- ja päästeusuga.
- Tavaliselt mõeldakse, et kõigil religioonidel on pühakiri.
Piibli ilmutus on eriline selle poolest,
et see on Jumala otsene sõnum meile.
Piibli ilmutusest mittesõltuvad usud ei väida,
et neil on olemas kirjalik otsene ilmutus Jumalalt.
- Budismis ja hinduismis on Pühakirjal erinev tähendus.
Neil ei ole otsest ilmutust, see on pigem filosoofiline otsiretk.
Neil puudub ka isiklik jumal, kes võiks selle ilmutuse anda.
Nendel maailma usunditel, millel on sarnane ilmutusraamat -
islam või mormonism, mille kohta mõned religiooniteadlased ütlevad,
et praeguse trendi jätkudes, saab mormonismist
järgmine suur usund maailmas, kuna see levib nii võimsalt.
Ehk tasuks kunagi ka mormonismi uurida.
Eelmainitud usunditel on arusaam, et Jumal on andnud raamatu -
Koraani või Mormooni raamatu.
Need usundid sõltuvad otseselt kristlikust käsitlusest.
Islam on mõnes mõttes kristlusest arenenud väärõpetus.
Islam sündis kristluse õppetükkide vääritimõistmiste põhjal.
Ka islam on parasiit, mis saab elujõu kristluse ilmutusest.
Pole ime, et islam otsekui kopeeriks kristlikke mõisteid.
Ka mormonismil on sarnane ajalugu - see sõltub eluliselt Piiblist.
Ka Joseph Smithi koostatud Mormooni raamatus
oli pikki laene King James'i piiblitõlkest.
Mõte Jumala ilmutuse olemusest on otsene laen kristlusest.
Tegelik ajalooline usulis- vaimne tervik Jumala ilmutusest
pärineb just Vanal ja Uuel Testamendil põhinevast
judaistlikust-kristlikust traditsioonist,
kus on isiklik Jumal, kes ilmutab end nii sõnas
kui ajaloolistes tegudes, mida kirjalikus sõnas tõlgitsetakse.
See on üsna unikaalne kontseptsioon.
- Olete mõlemad oma ala asjatundjad - Juha on pühendunud teoloogiale
ning Tapio filosoofiale ja kasvatusteadusele.
Kui väidame konkreetselt, et Piibel on Jumala Sõna,
ning ma avan selle ja loen, kas see tähendab,
et võin aru saada Jumala mõtetest?
Kas see on õige väide?
- See on küll väide, kuid tuleb meeles pidada
alguses räägitut - kui Piiblit loen, loen ma seda nagu kuratki loeb.
Minus elav kurjus sunnib mind Piiblit lugema nii,
et otsin sealt võimalusi enese petmiseks.
Siingi tuleb esile Kristuse tähendus: Kristus peab olema keskne,
et saaksin Piiblist kätte selle tõelise sõnumi,
vastasel juhul muutub see mu oma õigsuse tööriistaks
või mingi muu enesepettuse vahendiks.
- Väga tihti tahetakse siia lüüa mingi kiil.
Üks minu professor õpetas kunagi,
et mõte Jumala kõne mõistmisest on absurd.
Mis teie ütlete?
- On absurdne väita, et selles on midagi absurdset.
Kui meid loonud Jumal andis meile võime mõista keelt
ja Ta ilmutab ennast keele kaudu, siis loomulikult mõistame me Teda.
Vastupidine oleks mõistusevastane.
Kogu Jumala loomiskord on ehitatud selleks,
et võiksime kuulda Tema kõnet.
- Pattu arvesse võttes võime seda teksti siiski mõista
ja seega selgusele jõuda, mida Jumal mu elust mõtleb ja tahab.
- Mõte Jumala Sõna kirjalikkusest ei ole endaga mittesobiv.
See on loogiline mõte.
Usupuhastaja Kalvin ütles, et Jumal andis oma ilmutuse.
Jumal ise, sellisena nagu Ta on, lõi inimese mõistmisvõime
ja Jumala olemust, sellisena nagu Ta oma jumalikus meeles on,
tuleb mõista nii, et ka meie oleme loodud olendid,
meil ei ole jumalikku perspektiivi, oleme patused inimesed.
Just seetõttu koondas Jumal kõik Tema meelest olulise,
mida Ta tahtis inimesele ilmutada teatud ajaloolisse sõnalisse,
raamatu vormi, arvestades endaloodud inimese eeldustega.
See on otsekui lapsega toimuv kõne.
See on Kalvini võrdlus Jumala vaatevinklist -
Ta räägib inimesega oma Sõnas ja on selle mugandanud
vastuvõtja kognitiivsete ja episteemiliste
ehk teadmis- ja mõistmisvõimetele sobivasse vormi.
See seletab, miks on Piiblis ajaloolisi jutustusi, luulet,
õpetust - kõik kuulub selle juurde, et Piibel on antud ajaloohetkes
ajaloolis-ajalis-ihulikuna elavale inimesele.
Seetõttu ei ole tegemist vaid matemaatilise valemiga.
Mõnede arvates peaks Jumala ilmutus olema mingi spinozistlik valem
või ratsionalistlik infotehnoloogia keel.
See on omapärane oletus, kuna see ilmutus on antud
ajaloolisele tegelikule inimesele.
Nii on Piibel armu ja ilmutuse vahend,
Jumala suveräänse armu ja ilmutuse vahend,
mille kaudu seda lugedes ja mõistes,
kuna Jumal on selle just nii planeerinud,
saame, mitte küll täiuslikult, kuid piisavalt aru Jumala tahtest,
mida Ta tahab meile rääkida ja ilmutada.
See on Piibliraamatus olemas ja jõuame selleni sõnaliselt.
Jumalikkuse kolmas isik Püha Vaim austab sellega Kristuse tööd nii,
et Kristuse kirjalik sõna avaneb meile,
ja sellel põhineb Piibli õpetamine ja kuulutamine.
See on armu vahend.
Jumal avaldab suveräänselt mõju, millal see avaneb ja päästab.
Jumala on hea ja Ta kasutab oma armu tööriistu patuste päästmiseks.
Meie usume, et see toimib.
Jumal on loonud oma raamatus ka seletusõpetuslikud alused,
millega seda Sõna võib mõista
ja Ta on loonud meile loomupäraseid seletus-õpetuslikke eeldusi,
mille kaudu inimene suudab asju - teksti, haistmisaistinguid jms
kognitiivselt mõista.
Jumal on juba inimest luues paika pannud eeldused
kirjaliku teksti mõistmiseks.
Me ei ela postmodernistlikus täielikus keelevanglas nii,
et keel viitaks vaid iseendale ja tal poleks mingeid
endast väljaspool asuvaid viiteid, või et sobivad kõik tõlgendused.
Maailmas on erinevaid tõlgendusi ja patune inimene loob neid juurde,
kuid õigeid, Jumala tahte ja Piibli kohaseid tõlgendusi
on väga piiratud arv.
Nad on olemas ja nendeni on võimalik jõuda.
Me ei ela nihilismi küüliku seljas.
- Lisaks esialgsele teadlikkuse tõrjumisele Jumala olemasolust,
on inimesel ka selge Jumala poolt räägitud Sõna
ja ta püüab sedagi eitada.
Oleme pideval põgenemisteel ja hoopis Jumal ajab meid taga,
mitte vastupidi, nagu vahel öeldakse,
et meie otsime meeleheitlikult ja Jumal peidab ennast.
- Piiblikriitika ajaloost saab massiline enesepettus ilmsiks.
Lähtutakse mingitest agnostilistest oletustest
ja neid peetakse agnostitsismi enda olemuse vastaselt
teaduseks või teadmiseks.
Nende abil püütakse lükata ümber Piibli tuumiksõnumit
ja selle enesepettuse abil tehtud võlutriki järel öeldakse,
et viitame Piibli teaduslikele probleemidele.
Budzizsewski sõnul toimub mõtete tasandil tehtav põikeliigutus
otseses suhtes põhioletustega nii,
et inimene satub omaenda oletustega umbsõlme.
Nad ei märka iseanulleeruvat loogikat põhivigades,
millele nad väidavad end Piiblis viitavat.
- Lõpetuseks selline küsimus: Kas tavaline Piibli avav inimene
võib usaldada, et ta suudab selle sõnumit õigesti mõista?
- Ta võib seda usaldada, kui ta loeb selle läbi
ja tunneb tervet Piiblit vana kristliku traditsiooni kohaselt
ehk loeb Piibli kord aastas läbi.
Kui inimene on Piibli 5-10 korda läbi lugenud
on tal sellest ettekujutus.
Üksikuid kirjakohti lugedes on arusaamine raskem.
- On irooniline, et paljud Piibli kohta arvamust avaldavad inimesed
selle sisu õigupoolest ei tunne.
Neil pole sisuliselt õigust arvamust avaldada,
kui nad ei tea selle sisu ja omadusi.
Peaks tundma tervet Piiblilugu ja alles seejärel kritiseerima.
Ka Piiblil on õigus mõistmisele asjus ja seostes,
milles see tahab saada mõistetud.
Piibel esitleb Piibli ilmutust Jumalast.
See peab seletama iseennast, mis süsteemiga on tegu.
Kui seda ei toimu, võivad ekslikud järeldused pikalt kesta.
- Aitäh, dotsent Juha Ahvio ja professor Tapio Puolimatka.
Aitäh teilegi, head vaatajad!
Oleme kahjuks põgenemisteel, kuid Jumal otsib meid visalt,
kannatlikult ja pikameelselt.
Me ei saa salata Tema olemasolu ja võime Piiblist lugeda
täpselt ja arusaadavalt Tema tahet.
See on üsna imeline. Piibliga tasub tutvuda.
Tuleme tänaste külalistega sama teema juurde peagi tagasi.
Õnnistatud nädalat!
Tõlge: Monika Jaaguri