Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Jätkame väga huvitavat ja tähtsat teemat -
mis põhjustab mässu klassikalise kristliku abielukäsitluse vastu,
mis on hetkel ka Soomes aktuaalne.
Minu külaliseks on täna Juha Ahvio.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh!
Oled antud teemale pühendunud dotsent ja teadlane.
Kas on nii, et teatud inimrühmade, nagu seksuaalvähemuste õigused
ei ole lihtsalt järsku esile kerkinud, vaid käimasoleva kristlikku abielu
kõigutada püüdva revolutsiooni taustal võib näha sügavamaid,
planeeritud ideoloogiaid?
- Kunstlikkus kirjeldab seda teemat väga hästi,
kuna programmi propageerijad rõhutavad just konstruktiivsust -
inimene võib end nullist uuesti üles ehitada.
Samuti on ka antud justkui võrdõiguslikkust nõudva
poliitilise programmi imago täiesti planeeritud ja ehitatud.
Selle taustaks on kolm faktorit: 20. sajandi alguse marksistlike
teoreetikute Georg Lukacs'i ja Gramsci analüüs
marksismi algse nurjumise põhjustest -
Gramsci arendas välja kultuurihegemoonia mõiste,
mille kohaselt tuleb traditsioonilised institutsioonid
seestpoolt vallutada ja muuta avalikkus vastuvõtlikuks
marksismi revolutsiooni taotletud ideedele;
1920.-30. aastail Saksamaal tegutsenud ja hiljem USA-sse kolinud
Frankfurdi Kriitilise Uurimise Instituut arendas välja
freudomarksismi, mis sünteesis Marxi, Freudi ja Nietzsche ideesid,
mille eestvedajateks olid USA-s 1960. aastail Herbert Marcuse
ja uusvasakpoolsed, kes propageerisid kultuurimarksismi.
Kolmas faktor on see, et 1960. aastail noorte üliõpilaste
ja intellektuaalidena uusvasakpoolsed ideed omaks võtnud inimesed
töötavad täna mitmetes USA ülikoolides professoritena,
mille tulemusena on nende teadus- konnad muutunud postmodernistliku
kultuurimarksismi kantsideks, kus tänapäeva üliõpilastele
surutakse peale üht konkreetset maailmavaadet,
millega nemad peaksid omakorda mõjutama ja muutma ühiskonda,
et esile pääseks hea inimsus.
Neil on teatud programm.
20. sajandi alguses, enne ja pärast II maailmasõda
ja 1960. aastail toimunu mõjutab tugevasti tänaseid sündmusi.
Seda eelkõige USA-s ja sealtkaudu kogu läänemaailma.
Räägime läänemaailma marksismist.
Mõni ütleb, et NSVL tuli ja läks ning see on tõsi.
Kuid tegemist ei ole Nõukogude marksismiga,
vaid Läänt mõjutanud marksismiga.
Ka Trotski marksismi ei rakendatud kunagi NSVL-is,
Stalin surus selle pigem maha, kuid see on mõjutand Läänt.
Marksism on siiani elus ja omab mõju. Selle põhimõisted ja programm
pärinevad neist ülikoolidest ja neid õpetatakse edasi
teatud rühmituste aktivistidele, kes neid omakorda edasi levitavad.
- Kas selle võiks nii kokku võtta, et esialgne marksistlik revolutsioon
kukkus haledalt läbi ja lõppes tohutu verevalamisega,
selle asemel, et tuua esile uus ja uljas inimene ja ühsikond;
nüüd esitatakse sama mõtteviisi uuel moel sisemiselt kultuuri kaudu,
mitte relvastatud revolutsioonina, vaid vanade institutsioonide,
kaasa arvatud kristliku abielu mõiste välja vahetamisega?
- Hetkel käsilolevat revolutsiooni ei korraldata tankidega
ega Kalašnikovidega, vaid ideede, mõistete ja sõnadega.
Postmodernismi konstruktivism lähtub samuti sellest, et reaalsus on keel -
muuda keelt, mõisteid, sõnu; anna neile uus tähendus.
Kui on pääsetud inimese meelde ja muudetud tema mõtteviisi,
on muudetud inimest. See on sõnade muutmise reaalsus.
Sama tõdesid ka Lenin ja Stalin - sõnaraamat on marksistliku
revolutsiooni parim relv. Seda ideed viiaksegi hetkel ellu.
Näiteks homoliikumise hulgas liigub dokumente, kus tunnistatakse,
et oma ideele avalikkuses positiivse vastukaja saavutamiseks,
selle muutmiseks massikultuuri osaks vajatakse konkreetset strateegiat.
Vastupidisel juhul on võitlus juba eos kaotatud.
Selle strateegia ellu viimiseks on neil olemas selge taktika.
- Konstruktivism tähendab niisiis teistsuguse mõiste ehitamist?
- Just. Ehitatakse uut tegelikkust. Tegelikkus on ehitatav,
see pole midagi ette antut.
Konstruktivismi järgi pole mingeid püsivaid olemusi nagu inimsus
või tõde.
Mõnede meelest on tõde olemas, kas sa tead seda või mitte.
Konstruktivistide meelest tõde pole, see ehitatakse ja see muutub.
Hetke radikaalsemate mõtlejate väitel on ka sood sotsiaalsed konstruktid.
- Kristliku mõtlemise aspektist eitatakse sellega nii loomist
kui Jumala ilmutust.
- Jah, mõlemad ja isegi bioloogia. See on veider dimensioon ja iroonia,
et ühelt poolt tunnustab tänapäeva maailm tugevalt Darwinit ja seda,
et looduslik valik on miljonite aastate vältel kinnitanud
teatud äärmiselt püsivad bioloogilised reaalsused,
mis kuuluvad inimese geneetilisse pärandisse.
Samas on liikumisi, kelle väitel võib omatahtsi
sobivaks konstrueerida ka bioloogilisi reaalsusi.
- Nagu mees- ja naissugu?
- Just. Tänapäeva evoutsiooni- bioloogia järgi seda valida ei saa.
Meessool on elu säilimises teatud bioloogiline roll ja naissool oma.
Sellega on seotud inimese bioloogilise paljunemise kindlustamine.
Isegi darvinismi järgi on loodus ise neid asju kaitsnud ja kinnitanud,
et maa peal jätkuks elu.
Kõigile selgelt mõtlevatele inimestele peaks see ilmne olema.
Ometi on samaaegselt olemas suund, mis seda kõike eitab ja väidab,
et kõik on vaid kultuuriline struktuur, mida võib omatahtsi
mingi ÜRO poliitilise otsuse või sõnaraamatuga täiesti teiseks muuta.
Siingi on irooniline vastuolu ja jõuame veidra lõppjärelduseni,
et kultuurimarksism ei võitle ainult Piibli, Jumala ilmutuse ja
loomiskorra vastu, vaid ka Darwini ja evolutsioonibioloogia vastu.
Seega on sellel programmil üsna tugevad vastased.
Irooniline on, et konstruktivismist rääkides on tegemist
üsna suurte asjadega.
- Nii et kogu see mäss ei ole sündinud spontaanselt,
vaid täiesti planeeritult.
- 1987. aasta novembris ilmus homolehes nimega "Guide Magazine"
Marshall Kirk'i ja Erastes Pill'i artikkel
"The overhauling of straights in America".
Artikkel arutleb, mida peaks tegema, et normaalne ehk hetero-Ameerika
hakkaks suhtuma positiivselt homoseksuaalide huvidesse.
Tol ajal oli lähtepunktiks valitsev negatiivne hoiak homode suhtes.
See ei ole mingi salajane ega müstiline dokument,
vaid väidab selgelt, et kui mängime nende nuppudega
ja tahame oma plaani läbi suruda, peame tegutsema nii ja nii.
Võime nüüd 2010. aastal hinnata, kuidas see programm on õnnestunud.
Artiklis on huvitavaid dimensioone ja homoaktivistid kujutavad
olukorda väga otseselt ja realistlikult.
Esiteks, homoseksuaalsusest tuleb rääkida võimalikult kõvasti ja tihti
kõikvõimalikes olukordades, kuni inimesed on küpsed.
See on normaalne olemasolu küsimus - seda tuleb pidevalt vägisi korrata.
Korrutamine on vana manipulatsiooni vorm.
Seda tuleb korrutada eelkõige visuaalses meedias.
Konservatiivse kiriku vaateid tuleb püüda muuta tugeva lobitööga
uute teoloogiliste piiblitõlgenduste läbi surumiseks,
mis räägivad homoseksuaalide programmi kasuks.
- Kas kõik need tegevusmeetodid pandi kirja juba 1987. aastal?
- Jah. Nad tahtsid õõnestada kristliku kiriku võimu
moraalsete väärtuste vallas.
Kui kiriku väärtused lagunevad, hakkab ka masside meel muutuma.
Jätkuvalt tuleb viidata teadusele ja avalikule arvamusele,
kuna need on kõrgemad autoriteedid kui traditsioonilised usuinstitutsioonid
või Piibel.
Inimesi mõjutab teadus ja avalik arvamus,
vaatamata sellele, kas teadusel on kinnituseks tuua ka fakte,
mis traditsioone radikaalselt muudaksid.
Niisiis tuleb pidevalt viidata teaduse autoriteedile.
See ebapüha allianss on tegutsenud õnnestunult kiriku vastu varemgi -
näiteks abielulahutuse ja abordi suhtes on viidatud
avalikule arvamusele ja teadusele ning nendes valdkondades
on juba edu saavutatud.
Teiseks, homoseksuaale tuleb esitleda pidevalt kui ohvreid,
mitte kui agressiivseid valitseva programmi väljakutsujaid.
Just seda nad de facto on ja sama möönab ka artikkel,
kuid avalikkuses ei tohi seda nii esitleda,
vaid tuleb tekitada ohvri roll.
Ohvri roll annab psühholoogiliselt väga hea positsiooni,
sest kutsub esile sümpaatiat.
Homoseksuaale esitletakse kui ühiskonna ohvreid,
mis viitab taas konstruktivismile ja marksismile,
mille järgi rõhutute vabastamiseks tuleb muuta ühiskonda.
- Siis sünnib uus õnnelik inimene
õnneliku, mitte praeguse maha surutud seksuaalsusega.
- Täpselt nii. Kolmandaks tuleb vormida õigustatud põhjendus neile,
kes tahaksid homoseksuaale kaitsta ja toetada, kui mõistetakse,
et nad on rõhutud vähemus.
Tuleb rõhutada anti-diskriminatsiooni ehk vastupanu diskrimineerimisele,
kuna seegi mõjutab avalikkust -
keegi ei taha ju propageerida diskrimineerimist.
Võtmeküsimuseks on, millist diskrimineerimist silmas peetakse,
mis on asja kontekst?
Põhimotoks on: "Kas sa toetad diskrimineerimist?"
- "Muidugi mitte." - "Toeta siis meid."
Neljandaks tuleb homoseksuaale näidata kõigis olukordades
positiivses konstruktiivses valguses.
Kõik negatiivne tuleb kõrvale jätta ja antud artikkel soovitab vältida
avalikkusele homoelu argipäevase tegelikkuse näitamist.
Võime küsida miks?
- Kõik need juhised on kirjas selles 1987. aasta artiklis?
- Jah. Ja homode süüdistajaid tuleb näidata vastavalt
võimalikult negatiivses valguses avalike meediakampaaniate kaudu,
sõltumata sellest, mis alusel homode vastu ollakse -
on see asjalik argumentatsioon või eetiline või ajaloolis-kultuuriline,
või arstiteaduslik diskussioon.
Kõik tõrjuv suhtumine tuleb demoniseerida -
iga kord, kui ilmub keegi homode programmi kriitiliselt suhtuv isik,
tuleb temaga seostada näiteks Klu Klux Klani ristipõletamised,
või USA lõunaosariikidest pärit tuld ja põrgut jutlustav
väärastunud näoga pastor.
Samas visuaalses kontekstis tuleb kujutada õnnelik-rahulisi homosid,
taustal Hitler ja kontsentratsioonilaagrid,
mida seostatakse homoprogrammi negatiivselt suhtuvate isikutega.
Nii luuakse kujutelm, et kõik, mis kritiseerib homoprogrammi,
sõltumata sellest, kas põhjendatult või mitte, või milliste motiividega,
paistab halvas valguses.
See meetod toimib kohati väga hästi. Seejärel räägitakse siin ka
rahalise toetuse kogumisest ja muust tehnilisest poolest.
Siin pole midagi salapärast ega müstilist
ning artikkel on täiesti vabalt kättesaadav.
Minu meelest just kõike seda avalikkuses tehaksegi
ja edendatakse kirjeldatud mehaanikaga homoprogrammi.
Üks konkreetne juhtum, mis viitab Lenini ja Stalini sõnaraamaturelvale,
on termin 'homofoobia'.
See on üks igapäevasesse kasutusse jõudnud lööksõnu.
Kõik telearutelud ja artiklid räägivad homofoobiast
kui millestki iseenesestmõistetavast ja praktikas on võimalik
kellele tahes see väga tõrjuv silt külge kleepida.
'Foobia' on arstiteaduslik termin, mis tähendab haiglaslikku hirmu.
Kui väita, et keegi isik või ühiskond kannatab homofoobia all,
peab olema arstiteaduslikke tõendeid,
et tõepoolest kannatatakse mingi haigusliku seisundi all,
kui kasutada sõna 'foobia' õigesti.
- See on teatud inimese või rühma haiglaseks tembeldamine.
- Just. Probleemiks on see, kust see termin pärit on.
Termini arendas 1960. aastate lõpul välja USA filosoofiadoktor
ja psühholoog George Weinberg, kes ei olnud ise homoseksuaal,
kuid liikus homoprogrammi propageerivate rühmituste seas
ja võitles tugevalt nende huvide eest.
Ta vaatles teemat psühholoogia aspektist.
1972. aastal avaldas ta raamatu "Society and a healthy homosexual" -
"Ühiskond ja terve homoseksuaal", kus esineb esimest korda termin
'homofoobia', mis kirjeldab kõike homoseksualismi kritiseerivat.
1997. aastal avaldati temaga üks intervjuu "Badpuppy" lehes,
kus ta vastab küsimusele, kust sõna 'homofoobia' pärit on.
Ta vastas, et 1960. aastate lõpul esines isegi tema Freudi lugenud
psühhiaatritest kolleegide seas homoseksuaalidest rääkides
tõrjuvat suhtumist ja ta imestas, mis seda võiks põhjustada.
Äkitselt välgatas tal peas arusaam, et nad käituvad ju nagu foobikud,
järelikult on tegemist mingi foobia ehk haiglasliku hirmuseisundiga.
Siit see sõna kasutusse jõudiski.
Rõhutan, et see ei juhtunud kuidagi teaduslikult,
vaid mingi hetkelise tundmuse ajel.
Teadus nii ei tegutse.
'Homofoobia' on samuti konstruktivistlik-postmodernistlik
võitlustermin, millega püütakse haarata enda valdusse arutlustasandit
ja luua sinna vägisi teatud kujundeid ja vastaskujundeid,
kasutades freudomarksistlikku tõrjumisstiili:
"Sellist kriitikat pole vaja tõsiselt võtta,
kuna see johtub psühhopatoloogiast, mingist haiglaslikust seisundist.
See ei vääri isegi ratsionaalset vastulauset."
Nii on võimalik peatada kogu kriitika.
Just sellise lööklausena sõna 'homofoobia' kasutataksegi,
kuigi see peaks olema termin,
mis sobib vaid konkreetsetele haigusjuhtumitele.
Meil pole mingeid teaduslikke tõendeid,
et homoseksuaalide poliitilise programmi vastane kriitika
johtuks mingist haiglaslikust hirmu- seisundist homoseksuaalide suhtes.
Mul on veel psühholoogiat ja psühhiaatriat tundva
filosoofiadoktori Gregory M. Hereki tekst tema veebilehelt,
kus ta määratleb erinevaid termineid.
Ta räägib termini "homofoobia" päritolust ja kasutusviisidest.
Ta tunnistab, et "homofoobia" on problemaatiline sõna
kahel põhjusel - esiteks, empiirilised uuringud
pole kuidagi tõestanud, et homode vastaseid hoiakuid
võiks kuidagi üldistavalt kliiniliselt foobiateks nimetada.
Ometi seda sõna just selles tähenduses kasutatakse.
Teine probleem on selles, et homofoobia võib olla
üksikisiku probleem, kuid homoliikumine esitab seda
kui ühsikondlikku konstrukti ehk ühiskonna laiema probleemina.
See näitab, et tegemist on eesmärgipärase programmiga,
millel on selged teostushoovad - kasutatakse keelt ja mõisteid,
mis teevad meediasse jõudes oma tööd edasi.
Probleem on selles, et teadus ei ole kuidagi näidanud,
et meie päevil oleks tekkinud ühiskonda uus suur probleem -
suur hulk inimesi kannatab mingi haiglasliku hirmuseisundi all
homoseksuaalide suhtes.
Inimestel võib olla täiesti asjalikke põhjusi kritiseerida
nende organisatsioonide aetavat poliitilist programmi.
Ei ole imelik, et meil on eri teemadel erinevaid arusaamu -
ühed väärtustavad üht, teised teist.
Siin tembeldatakse kogu kriitika juba lähtepunktist alates keelatuks.
See on osa Herbert Marcuse'i repressiivsest tolerantsist
ehk kriitika teatud ideoloogiate suhtes on keelatud.
- Oluline on neid termineid kuuldes alati mõelda,
mida nad tegelikult tähendavad ja millega neid põhjendatakse.
Sel juhul saame asjast tõeliselt aru ega tegutse vaid tembeldades.
Kristlasi on kaua aega tembeldatud fundamentalistideks,
ka tavalisi kristlasi, kes on vaid lugenud Piiblit
ja usuvad selle põhjal Jumalat ja Kristust.
Tuleb mõelda, mida need sõnad tähendavad ja millele rajanevad.
Tegelikult ei ole ilmnenud mingeid uusi põhjendusi,
mille alusel peaksime järsku hülgama kogu loomise, loomiskorra,
meheks ja naiseks olemise, mehe ja naise eluaegse abielu,
vaid tegemist on maailmavaatelise võitlusega.
- Just. Mingeid uusi tõendeid pole. Teadusringkondades ei ole ka
mingit konsensust selle suhtes, mis homoseksualismi põhjustab.
On mitmeid erinevaid käsitlusi. Teemat ei ole piisavalt uuritud.
Ja kui on midagi, võivad need olla toodetud teatud programmi
tõestuseks ega pole tegelikult teaduslikud uurimused.
Need kõrvale jättes, ei ole teema kohta mingit teaduslikku konsensust.
Keegi ei saa väita, et meie teame nüüd rohkem, kui Paulus teadis.
- Neil, kes jäävad klassikalise kristliku abielu mõiste,
klassikalise mehe ja naise ning seksuaalsuse käsitluse juurde,
pole midagi häbeneda ega karta.
Nad võivad avalikult erinevaid uurimusi ja uudiseid lugeda,
kuid tänapäeval tuleb olla äärmiselt kriitiline,
sest liikvel on palju jama.
- Just. Vajame kriitilisust, asjalikku arutelu ja teavet,
eelkõige aga kriitilist meelt, kuna esineb niivõrd palju
selgelt juhatavat materjali ja mõisteid.
- Aitäh saatesse tulemast ja antud teemat meile selgitamast!
Aitäh teile, kallid vaatajad, et olite meiega taas Piiblikohvikus.
Asjad ei ole alati nii lihtsad, kui neid meile näidata tahetakse.
Peame hindama kriitiliselt meediast ja mujalt saadavaid sõnumeid.
Pole mingit põhjust hüljata tõesteks ja headeks tunnistatud mõisteid
mehest, naisest, abielust ja muust.
Õnnistust sinu nädalasse!
Kohtume taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Toimetaja: Leif Nummela
Tõlge: Monika Jaaguri