Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime sellest, miks meie keskel, ka Soomes,
on hetkel niivõrd tugev mäss kristliku abielumõiste vastu.
See on väga pikalt inimkonnas valitsenud komme,
mille alusel inimesed koos elavad ja mis rajaneb Jumala loomiskorraldusel.
Miks on selles järsku nii tugevalt kahtlema hakatud?
Mul on täna külas teadlane dotsent Juha Ahvio.
- Tere tulemast! - Aitäh!
- Oled pühendunud antud teemale,
millest johtub suur murrang meie kultuuris,
et arutatakse, kas peaks muutma kogu abielu mõistet
või looma selle kõrvale teisi valikuvõimalusi?
Kust pärinevad selle uue mõtlemise juured,
või on see üldse uus mõtlemine?
- See on hea küsimus. Praegune kampaania abielu mõiste
muutmiseks ei ole sugugi uus mõtteviis.
Seadustesse tahetakse sisse viia mõiste nagu "sooneutraalne abielu".
See ei ole uus mõte ega ka juhuslik spontaanne idee,
et nüüd peaks lahendama mingi juriidilise või vähemusküsimuse,
siis läheb elu taas selgemat rada pidi edasi.
Tegemist ei ole spontaanse väljamõeldisega,
vaid üsna pikka ajalugu omava poliitilise programmiga
teatud eesmärkide saavutamiseks, mille vahendiks on käsilolevad
abielu mõiste muutmise avalikud debatid.
Siin on selge siseloogika, miks rünnatakse just abieluküsimust
ja heteroseksuaalse pere põhimõistet.
Mul on siin 2010. aasta jaanuarist pärinev
Austraalia Sotsialistliku Alliansi seksuaalpoliitiline programm.
Valisin selle lugemiseks seetõttu, et siin on kaasaegses dokumendis
paari lausega ülevaatlikult kokku võetud seesama programm,
mis parajasti ka Soomes käsil on.
See on ülemaailmne küsimus, mitte ainult Soome või USA,
vaid globaalselt Läänemaailmas esile kerkinud teema.
See on Austraalia Sotsialistliku Alliansi 2010. aasta jaanuaris
seitsme alliansi kohaliku konverentsi poolt heaks kiidetud programm,
mis kannab nime "Lesbide, homode, bi-, trans- ja interseksuaalide
võrdõiguslikkust puudutav poliitika".
Samu mõisteid leiab täna ka Soome uudistepealkirjadest.
Tsiteerin: "Elame ühiskonnas, mis püüab määrata
seksuaalseid suundumusi ja soolist identiteeti,
propageerides heteroseksuaalset tuumikperet toetavaid
sugulisi stereotüüpe ja homofoobseid hoiakuid
ning propageerides abielu ja peret ainsate seaduslike suhtemallidena.
Lesbisid, homosid, bi-, trans- ja interseksuaale kiusatakse taga,
kuna nende eluviisid esitavad väljakutse põhiperetüübile,
mis on kapitalismi majanduslik nurgakivi.
Sotsialistlik Allianss on vastu kõigile taotlustele,
millega püütakse mugandada inimesi soolisse ühtsusse.
Usume, et inimese enesemääratletud seksuaalse orientatsiooni
ja soolise identideei tunnustamine on demokraatlik põhiõigus.
Heteroseksismi esineb kõigil ühiskonna tasanditel
ning seksuaalse orientatsiooni ja soolise identiteedi põhjal toimuv
diskrimineerimine on juurdunud sügavalt
kõigisse ühiskonna võtmeinstitutsioonidesse -
haridusse, tervishoidu, õigus- asutustesse, meediasse, peresse,
kirikusse ja riiki."
Valitsusse ja poliitikasse pääsemise korral nõuab Sotsialistlik Allianss
"samasooliste ja soomuutlike suhete täielikku seadustamist
võrdseks heteroseksuaalsete suhetega.
Homode ja lesbide adopteerimis- õiguste tagamiseks tuleb kaasata
kooliõpikutesse positiivset teavet homoseksuaalsusest
ning trans- ja intersoolistest inimestest.
Kohustuslike tundlikkuskursuste korraldamist politseitöötajaile
LHBTI ehk lesbide, homode, bi-, trans- ja intersooliste suhtes.
Vastavaid koolitusi tuleb korraldada koostöös LHBTI kogukonnaga."
Siin oli palju materjali, kuid see esitas hästi kokkuvõtlikult
sotsialistlik-marksistlikku programmi.
- Kas sellel on poliitilised juured?
- Just nimelt. Ei ole juhus,
et äsja loetu pärineb Austraalia Sotsialistliku Alliansi programmist.
Need juured pärinevad 20. sajandi algusest.
1914.-1918. aastani kestnud 1. Maailmasõda,
mis oli väga kahetsusväärne tragöödia kogu maailma,
aga eelkõige Euroopa jaoks, näitas, et puhas marksistlik teooria
osutus vigaseks.
Enne maailmasõja algust arvasid marksistlikud teoreetikud
Marxi teooriate põhjal, et kui kodanlik Euroopa ajab end sõtta,
sünnib sellest ülemaailmne rahvusvaheline revolutsioon,
mille kaudu jõutakse sotsialismi-kommunismi ajajärku.
Proletariaat on kehtestanud rahvusvahelised ideaalid
ja hülgab taolise militaristliku sõjapoliitika
ega astu sõjaväeteenistusse, vaid ulatab teiste rahvaste
proletariaatidele vennakäe ühiseks revolutsiooniks.
See oli teooria, kuid tegelikkuses seda ei juhtunud.
Kõik sotsialistid marssisid oma lippude all
ning teenisid 4-5 aastat rindel omaenda isamaid.
- Tööline võitles töölise vastu?
- Just. See tekitas Marxi teooria vaatevinklist tõelise probleemi.
Kaks marksistlikku teoreetikut - Georg Lukacs Ungarist
ja Antonio Gramsci Itaaliast; viimast neist peetakse Marxi järel
üheks suuremaks marksistlikuks teoreetikuks,
kumbki neist polnud pinnapealne mõtleja -
hakkasid küsima, miks see täiesti paikapidav eksimatu teooria
näis nurjuvat.
Nad otsustasid, et traditsiooniline marksism ei võtnud arvesse
teatud dimensioone.
Nende analüüsi järgi ei olnud Euroopa proletariaat veel võimeline
oma proletaarse teadlikkuse järgi tegutsema.
Põhjus oli see, et ka proletaarlased olid veel liiga kinni vanades
euroopalikes ajalookäsitlustes, eelkõige liiga kinni
kristlikus perekäsitluses ja seksuaalses moraalis,
mis seondub ka perekonna mõistega.
Lukacs ja Gramsci otsustasid, et meie ideoloogia ei edene,
enne kui see takistus eemaldatakse.
Siit on pärit idee, et tuleb lõhkuda traditsiooniline patriarhaalne
heteroseksuaalsusel rajanev perekäsitlus
ja inimeste meelest tuleb hävitada uskumus, et see on normaalne
ja normikohane loomulik standard.
Gramsci arendas välja kultuurihegemoonia mõiste,
mis tähendab, et ühiskonna võtmeinstitutsioonid
tuleb seestpoolt vallutada, et need teatud aja möödudes
suruksid suurtele massidele peale ka sellised käsitlused,
mida massid traditsiooniliselt ei toetaks.
Seestpoolt tuleb vallutada institutsioonid nagu kirik,
ajakirjandus, kultuur, teater, teadus, kunst ja teised,
ning valmistada sel moel suurt massi ette tõelise revolutsiooni jaoks,
mis endiselt oma aega ootab.
Kultuurihegemoonia püüab vallutada traditsioonilised institutsioonid
ja nii hävitatakse marksismi programmi teelt takistused.
- Kas kommunistlik revolutsioon kukkus maailmas nii haledalt läbi,
kuigi pidi looma täiesti uue olukorra, uue inimese ja ühiskonna,
rahu ja harmoonia, kuid lõppes kohutavas verevalamises ja terroris
kõigis maailma kommunistlikes riikides,
seetõttu, et kultuur ei olnud seesmiselt veel piisavalt töödeldud?
- Just. Marxi inimese käsitluse järgi on inimene loomult hea,
mitte langenud, mis toob meid suure teoloogilis-metafüüsilise
küsimuseni - mis on inimene?
Kristliku käsitluse järgi on inimene Jumala loodud, kuid ka langenud.
Marxi Rousseau'l põhineva käsitluse kohaselt ei ole inimene langenud.
Kui inimene näib rõhutuna või on ühiskonnas rõhutud,
ei johtu see Marxi järgi inimesest, vaid teda ümbritsevast struktuurist.
Muutke ühiskonda ja muutub ka inimene!
Nii pääseb esile inimese kaunis inimlikkus -
Roussaeu loodusesse naasmise idee.
Marksism tahtis muuta tootmishooned ja ühiskondlikud institutsioonid,
nii pääsevat esile ka inimlik headus.
Gramsci kultuurihegemoonia ideed hakati 1920. aastail arendama
ka Saksamaal nn Frankfurdi Ühiskonnauurimisinstituudi
marksistlike mõtlejate poolt, kelle hulgas oli tugevaid
filosoofiateoreetikuid nagu Theodor Adorno ja Max Horkheimer.
Instituuti rahastas marksistlike mõjutustega miljonär Felix Weil;
marksistlik miljonär on iseenesest irooniline seik.
Instituudis hakati arendama uut marksistlikku teooriat,
mis erines klassikalisest selle poolest,
et kaasati ka Siegmund Freud'i ja Friedrich Nietzche ideid,
kes kõik olid ateistlikud filosoofid.
Freudi väitel tekitas kristlik seksuaalne moraal inimestes
psühhopatoloogiaid ehk haiglaslikke ahistusolekuid,
mis seovad ega lase inimesel teostada oma tõelist inimlikkust.
See oli Freudi keskne teooria psühhoanalüüsi teooriat luues.
See ühendati marksistliku poliitikaga -
nii võiks rääkida ka freudomarksismist,
mis vormus mainitud Frankfurdi kriitilises koolkonnas.
1920. aastate lõpul olukord Saksamaal muutus
ja Frankfurdi instituut kolis USA-sse,
kuna Saksamaal ei saadud marksistidena enam tegutseda.
Nad hakkasid uurima ka fašismi tekke põhjuseid
Euroopas enne 2. Maailmasõda ja selle vältel.
Nende analüüsi järgi lõid traditsioo- nilised patriarhaalsed peresuhted,
kristlik seksuaalmoraal ja konservatiivsed hoiakud seemne,
millest kasvas välja fašism.
2. Maailmasõja järel levis idee fashismivastasest võitlusest,
kust sündis tugev programm, mille järgi tuleb vana patriarhaalne,
traditsioonilis-konservatiivne väärtusmaailm
ja kristlik-konservatiivne seksuaalmoraal lõpetada.
Vaid nii olevat võimalik varjata fašismitondi eest uut, uljast,
tulevat maailma ja nii jõutakse tõeliselt võrdõigusliku
humanistliku inimsuseni.
Kaevati välja algupärane Marx ja tema humanismi mõiste.
Uus marksism õhutas kultuurikriitikat.
Programmi õnnestumine eeldas ühiskondlike institutsioonide
vallutamist ja siit pärineb mõiste kultuurimarksism.
- Tegemist on siis revolutsiooni- ideoloogiaga uues pakendis?
- Just. 1960. aastate võtmeisikuks oli Ameerika uusvasakpoolsuse
prohvet Herbert Marcuse, kes propageeris seda oma raamatuis,
mida lugesid näljased üliõpilased.
Ta oli täiesti tõsiseltvõetav filosoof,
kuid kultuurimarksistliku poliitika reklaamimises suurtele massidele
oli tal keskne roll, millest sündis ka Ameerika hipiliikumine.
Hipid ja teised imesid need ideed endasse kui käsnad.
Marcuse esitas oma teooriat raamatutes "Eros ja tsivilisatsioon"
ja "Ühemõõtmeline inimene".
Ta lähtus sellest, et marksistliku arusaama järgi ühiskondliku
vabanemiseni jõudmiseks on vaja seksuaalset vabanemist.
Marcuse'ilt pärineb ka hüüdlause: "Make love, not war" -
millest sai alguse tugev Vietnami sõja kriitika jms.
Kultuurimarksismi programm lõi uusvasakpoolsete tegevusmeetodid
USA-s ja mujal maailmas.
- Kas sealt pärineb mõte, et kristlik-klassikaline abielu mõiste
tuleb hävitada ja nii saab kehtestada ühiksonnas
teised valikuvõimalused?
- Just. Marcuse'i meelest tuli proletariaadi mõiste redefineerida.
Nüüd on õpilased, naised, seksuaal- vähemused, vähemusrassid ja muud
nn rõhutud läänemaine proletariaat.
Nagu Sotsialistliku Alliansigi dokumendis mainitakse,
käib jätkuvalt pidev rõhumine.
Uus proletariaat peaks alustama revolutsiooni koos kolmanda maailma
rõhututega, kelle vabadusvõitlused olid 1960.-70. aastail
samuti keskne teema.
On huvitav, et esimesed omasooliste poliitilised ühendused USA-s
nagu "Gay Liberation Front", olid samuti vabastusrinded -
nagu Vietnamis ja mujal.
Siit on selgelt näha nende programmide sarnasus.
- Samast asjast räägitakse täna Soomeski -
seksuaalvähemuste vabanemisest.
On huvitav, et sellel on poliitiline dimensioon, mille järgi tahetakse
lõhkuda struktuur, kus abielu ja pere on olnud kesksed faktorid.
Mis peaks tulema selle asemele?
- Hea küsimus.
Kui lõhume perekonna, ei lõhu me vaid mingit kristlikku institutsiooni,
vaid ühiskonna keskse ehitusüksuse, mille järel jääb alles tohutu hulk
ilma siduvate bioloogiliste suheteta indiviide, mis juurutab veelgi enam
radikaalse liberalismi pooldatavat äärmuslikku individualismi.
- Seepärast toetavad seda nüüd ka üsna konservatiivsed instantsid.
- Just. Asja strateegiline skeem seisneb selles,
et see näib alguses asjalikuna ja paljud lähevad õnge,
kuna see näib edendavat liberalismi põhiideed ehk üksikisiku vabadust.
Tagajärjeks on see, et kui ühiskonnas hävitatakse insitutsioonid,
millele toetub kogu ühiskondlik elu,
tekib suurel hulgal lahendamist vajavaid probleeme
ja peale riigi pole ühtki muud tasandit, kes seda teha suudaks.
- See kõlab väga tuttavalt, sest sama teema esines ka
algupärases marksismis.
Kõigepealt tuvastatakse, et olemasolev olukord on rõhuv,
tagakiusav ja tekitab ebaõiglust. See tuleb hävitada
ning selle varemeist tõuseb uus ja uljas inimene,
kellest kirjutati kunagi tuhandeid lehekülgi.
See on nüüd uues kultuurivormis, mida paljud pole ehk taibanud.
- On tähtis mõista, et paljude meelest taotletakse võrdsust,
ja on ju hea, kui lisandub uusi vaateid. Pole põhjust paanikaks.
Marcuse kirjutas 1960. aastate lõpus artikli
nimega "Repressiivne tolerants".
"Tolerants" tähendab sallivust, aktsepteerimist,
"repressiivne" aga sundimist ja maha surumist.
Ta määratles olukorra nii - kuna eelmainitud mõisted valitsevad
kodanlikus, traditsioonilises, konservatiivses ühiskonnas,
on need rõhuvad struktuurid ja seega pole näiliselt
klassikaline liberaalne ja konservatiivne vabaduse mõiste
tõeline vabadus ning see on rõhumine.
See on halb ja väär.
Tõelisse vabadusse ja vabanemisse jõutakse valede vabadustõlgitsuste,
ideede ja struktuuride hävitamisega.
Need tuleb ühiskonnas, koolis, kirikus, kultuuris maha suruda.
Struktuurides, kus need mõisted elavad,
rõhuvad nad marksismi järgi inimest ning need struktuurid tuleb muuta.
Väärad ideed tuleb maha suruda ja keelata nende õigus eksistentsile.
Sallida tohib vaid õigel viisil vabastavaid ideid.
Siit nähtub vana idee, et kui te ei poolda minu rahuprogrammi,
saate kohe kere peale.
Põhimõtteliselt ähvardatakse otsekui vabastava vägivallaga,
kui ei aktsepteerita propageeritud sallivusvormi.
- Seda on näha ka kirikus käsil olevates uuendustes,
kus püütakse vaigistada neid, kes toetavad klassikalist nägemust.
Kui oluline on selles kontekstis konstruktivism ja mida see tähendab?
- Väga tähtis ja see esines ka juba varem loetud tekstilõigus.
Inimesel on demokraatlik põhiõigus määratleda
oma seksuaalne orientatsioon ja sooline identiteet.
Nagu Freudki rääkis kunagi pan-seksualismist -
ei ole enam üht-kaht sugu, vaid spekter on väga lai
ja sugu võib muutuda - vahel tunneb inimene end mehe, vahel naisena.
Kõigile neile tuleks omistada õigused ja väärtused.
See ongi konstruktivism - inimene ehitab ennast,
inimene on sotsiaalne konstrukt.
Ei ole mingeid loomupäraselt püsivaid olemusi.
- Kristlikust vaatenurgast hävineb nii loomiskorraldus
kui ka Jumala ilmutus.
Seega on see äärmiselt antikristlik mõtteviis?
- Äärmiselt antikristlik revolutsiooniline mõtteviis.
Teoloogiliselt on nii-öelda käsil sõda ja revolutsioon
Jumala loomiskorralduse vastu; neid tahetakse võimult tõugata.
Järsk postmodernistlik filosoofia soosib konstruktivistlikku nägemust
ja selle järgi on kõik vaid konstruktid.
Ei ole mingit ühtset inimsust. See on väga radikaalne väide.
Lõpptulemuseks on see, et mõned väidavad viimase 15 aasta kogemuse
põhjal, et nüüd teame õigesti, paremini kui senine 6000 aasta
või sadade aastamiljonite pikkune kogemus.
Äkitselt on tekkinud üks äärmiselt tark ja imeline idee,
et tuleb hävitada kõik võimalik, üksnes sel juhul
võib tõeline inimsus end teostada.
Abielu, mida nähakse kristlikus eetikas ja euroopalikus kultuuris
heteroseksuaalse liiduna, kuna sellega seostub
järgneva sugupõlve sünnitamine ja kasvatamine,
on üks vanemaid inimkonna institutsioone.
Ükskõik kas tõlgitseda inimkonna ajaloona darvinistlikult
sadu miljoneid aastaid või mõne teatud Piibli kirjakoha põhjal
kuuest tuhandest aastast.
Mõlema järelduse järgi on heteroseksuaalne abielu
inimkonna vanimaid institutsioone ja kui seda hakatakse muutma,
on tegemist tõeliselt revolutsioonilise ettevõtmisega,
mille tagajärgi ei oska keegi selle propageerijaist ette näha.
- Oleme tagasi algse mõtte juures, et algupärane marksism
lõi utoopilise nägemuse, et kuskil on olemas uus,
õnnelik, võrdne, õiglane inimene ja ühiskond,
mis viis kirjeldamatu verevalamise ja terrorini.
Öeldakse, et lõhume vana abielukäsitluse,
kehtestame uued mõisted inimese seksuaalsest ülesehitusest,
milleks on mitmeid võimalusi; püütakse taas lammutada
ja öelda, et utoopiliselt on kuskil olemas õnnelik inimene.
Siin on risk, et võtame ette tohutu katse,
mis ei vii ehk verevalamiseni, kuid tekitab suurt valu ja katkiolekut.
- Paljude meelest sünnitab konservatiivsetest mõistetest
nagu kodu, usk ja isamaa rääkimine nõiajahte, ristiretki jms.
See on populaarne loosung.
"Vabadus! Vendlus! Võrdsus!" on samuti väga verine loosung.
Meenutage vaid 1970. aastate Kambodžat.
Mõne aastaga tapsid punased khmeerid kolmandiku Kambodža rahvast.
Miks? Mitte nalja pärast. Nad pürgisid tõelise võrdsuse poole.
Punaste khmeeride meelest ei olnud isegi Hiina jõudnud tõelise
marksistliku võrdõiguslikkuseni.
Kui linnas elas rohkem inimesi kui maal, tähendas võrdsus seda,
et linlased koliti sunniviisiliselt maale;
inimestevahelisest ebavõrdsusest vabaneti Kalašnikovidega.
Kas see on mingi radikaalne kriitika? Ei.
Punaste khmeeride juhid Pol Poth ja teised tutvusid Pariisi Ülikoolis
valgustusfilosoofide nagu Rousseau ja teiste radikaalse võrdsuse
ning ideaalühiskonda naasmise ideedega; nad tundsid Marxi
ja postmodernistlikke filosoofe.
Lõpptulemus oli see, et isegi kommunistliku Vietnami väed,
kes vabastasid Kambodža punaste khmeeride haardest,
said šoki seal nähtud õudsest deemonlikust tulemusest,
mida punaste khmeeride esindatud marksismi juurutajad
olid Kambodžas võrdõiguslikkuse nimel teostanud.
- Kahjuks on meil aeg otsas. See on väga huvitav teema,
jätkame seda veel järgmiseski saates.
Aitäh saatesse tulemast ja meenutamast,
et enne iidsetest nägemustest loobumist peame tõsiselt mõtlema,
kuhu siiski suundume.
Aitäh, head vaatajad! Tasub tõepoolest mõelda,
millest oleme loobumas, kui kõigutame klassikalist
kristliku abielu mõistet.
Õnnistust sinu nädalasse!
Kohtume taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Toimetaja: Leif Nummela
Tõlge: Monika Jaaguri