CAFÉ BIBELN
Välkommen igen till Café Bibeln!
Idag talar vi om trosbekännelserna, vilken betydelse de har, -
varför de är så viktiga och varför man bör hålla fast, -
vid sanningen de meddelar.
Som gäst har jag Lauri Vartiainen, välkommen till programmet.
Tack!
Lauri, du är pastor och teolog samt DIAK:s skolningschef.
Vad är DIAK och var är den belägen?
DIAK är en landsomfattande yrkeshögskola för diakoni, -
med anstalter från Helsingfors till Uleåborg.
Jag jobbar vid Grankulla anstalt och vi utbildar, -
socionomer och kyrkans ungdomsledare.
Också de finskspråkiga diakonerna examineras från DIAK.
En viktig uppgift att utbilda unga människor till kristligt arbete.
Du har i din egen forskning fördjupat dig speciellt, -
i de första århundraden samt kyrkofaddrar och trosbekännelserna.
Av trosbekännelserna är den mest bekanta den apostoliska, -
som vi hittar i psalmbokens slut tillsammans med, -
den litet utförligare, alla kristna förenande, nicenska bekännelsen.
Men allra först, Lauri Vartiainen, -
vad är dessa trosbekännelserna egentligen?
Om dem kunde man säga att de är den kristna läran i nötskal.
De fornkristna tänkte att de är Bibeln i nötskal.
I dem har Bibelns helhetsbudskap komprimerats.
Vi talade i ett tidigare program om den apostoliska trosbekännelsen, -
som är mest bekant för oss här i Finland, -
men låt oss nu tala om de två andra och längre bekännelserna.
När kom den nicenska trosbekännelsen till?
Alltid när man talar om trosbekän- nelserna är de mångsidiga fenomen, -
och det är svårt att ge ett enkelt svar.
Om den kan man säga att den kom till år 381 eller 325, -
eller mycket tidigare, men vi vet inte när.
Den nicenska trosbekännelsen baserar sig på en grekisk dopbekännelse, -
vars rötter sträcker sig till 100- eller 200-talet, -
till fornkristendomens dunkel.
Den nuvarande bekännelsen användes som grund, -
till Nicaeas konciliets bekännelse.
Vid kyrkomötet tillfogades några meningar för att motverka, -
en lärare som hette Areios och hans läror, -
som utmanade de traditionella kristna lärorna i början av 300-talet.
Den vi nu ser är dess förstärkta version, -
och den antogs vid konciliet i Konstantinopel år 381.
Den kallas också den nicaensk-kons- tantinopolitanska trosbekännelsen.
Kan man gestalta detta så, att det som nämns i trosbekännelserna, -
finns också i Bibeln, och har kristalliserats till kortare, -
för att kunna bekännas och bli döpt till kristen tro, -
och som kristen bekänna det som kristalliserats i bekännelsen?
Ja, precis så här är det. Där har koncentrerats just det som präglar, -
det kristliga och vilket skiljer det kristna från annat.
Det är intressant att se på dem i praktiken för att, -
när man nuförtiden talar om tro på Gud och tro på Jesus, -
så kan innehållet vara rätt så löst och vara nästan vad som helst.
Men dessa är mycket precisa. Om vi tänker vad det sägs om Jesus Kristus, -
sägs det: -
"Vi tror på en enda Herre, Jesus Kristus, Guds ende Son,
född av Fadern före all tid, ljus av ljus,
sann Gud av sann Gud, född, inte skapad, -
av samma väsen som Fadern, honom genom vilken allt blev till; ...
Varför var det nödvändigt att så här noggrant definiera vem Jesus är?
Detta berodde på tiden då.
Jag berättade att i Alexandria i Egypten i 300-talets början, -
började en pastor, eller då presbyter, som Areios, -
lära att Kristus var skapad och inte evig.
Varför lärde han då så här?
Man kan säga att det var i alla fall filosofiskt, -
eller som man på den tiden tänkte, vetenskapligt.
Det var en uppfattning som bättre passade in i den tidens, -
vetenskapliga och hedniska världsbild.
Rätt så många forskare är av den åsikten att orsaken var, -
att man ville avlägsna sådant från den kristna tron, -
som på den tiden var förolämpande eller ovetenskapligt.
Det här låter mycket bekant, att i vår tid vill man också, -
rensa bort allt som inte enligt vår mening är så vetenskapligt.
Helt enkelt konstaterar man ju här att Jesus är fullt Gud.
Det vill säga, här ligger treenighetsläran bakom.
Ja, och treenighetsläran är i det här mycket kraftigare, -
än bara de några meningar som tillfogades i Nicaea.
Både den apostoliska och den nicenska trosbekännelsen, -
bygger ju på treenigheten.
I psalmbokens slut så ser vi att där är två tomma rader.
Den första tomma raden markerar att, -
efter att man talat om Fader Gud kommer den första tomma raden, -
och sedan börjar man tala om Jesus Kristus, Guds son, -
sedan andra tomma raden före man börjar tala on den helige Anden.
Hela trosbekännelsens stomme är byggd på en treenig Gud.
Så har vi ännu den allra längsta bekännelsen, -
den athanasianska trosbekännelsen, -
som har "udden riktad mot arianismen."
Vad är denna längsta bekännelsen?
Athanasianska trosbekännelsen känner man minst till.
Innehållsmässigt kan man placera den någonstans vid 400-talet, -
endera före eller efter.
Den är inte en miniatyrmodell av den hela kristna tron, -
utan den har en speciell funtion mot arianismen.
I den försöker man mycket noggrant avvärja tanken, -
att Jesus Kristus skulle vara en skapad änglavarelse, utan fullt Gud, -
och fullt människa.
Jag hörde sist hur Jehovas Vittnen lär om detta, -
att Jesus inte är fullt Gud utan en högt satt änglavarelse.
Här avvärjs alltså denna tanke och definition.
Den här har en intressant detalj som inte de andra har.
Den athanasianska trosbekännelsen börjar så här: -
"Var och en, som vill bli frälst, måste först av allt, -
ha den allmänneliga kristna tron.
Men den, som icke bevarar den oförändrad och oförfalskad,
går med säkerhet evigt förlorad."
Sedan följer en lång detaljerad bekännelse, -
om Fadern, Sonen och den helige Anden.
och avsluts med orden: -
-"den som inte troget och fast tror den, kan inte bli frälst."
Lauri Vartiainen, var dessa tros- bekännelserna en frälsningsfråga?
Ja, säkert var de det.
Jag börjar redan upprepa mig själv men, -
men i komprimerad form var de den kristna trons innehåll.
I det avseendet var det samma sak som den kristna tron.
Här är en sak som kanske är litet svårt att gestalta idag.
Vi tänker idag att var och en tror vad den tror, -
och innehållet är inte viktigt bara man har en åsikt.
Så här sägs det ju.
Här definieras nu vissa saker; dessa är sanna, -
och om du håller fast vid dem, blir du frälst, -
men om du inte håller fast vid dem, så blir du inte frälst.
I bakgrunden är här ett helt annat tänkande än vi har.
Ja, så är det, och en sak som inverkar hos oss är, -
förutom tiden vi lever i, att vi har många kristna bekännelsesamfund.
Dessutom finns det mellan de kristna skillnader i lärorna.
Dessa har uppstått under den odelade kristendomens tid, -
d.v.s. under tiden då det fanns bara en kyrka.
Å andra sidan påminner de också om att, -
alla kristnas gemensamma tros grund är stor och väldigt stark.
Den apostoliska och nicenska trosbekännelsen är nog sådana, -
att alla kristna riktningarna kan underteckna innehållet.
Nu har vi idag hamnat i ett mycket intressant läge, -
att så gott som i alla kyrkosamfund utmanas dessa trosbekännelser.
Egna biskopar, präster och teologer häver sig och säger att dessa, -
inte är några sanningsmeningar.
Om vi tänker på den här utmaningen, så är där några detaljer som, -
man ofta nämner.
T.ex. i den apostoliska bekännelsen, som varja söndag bekänns, -
och i nicenska, som är alla kristna kyrkors gemensamma, -
så finns där; "... född av jungfrun Maria ..."
Hur konkret förstods det ursprungligen?
Det förstods nog mycket konkret och också Bibeln, -
samt Nya Testamentet, där det talas om det, -
ger ett mycket konkret sätt att förstå det, -
alldeles som det ordagrant sägs.
Svårt är det ju här att försöka hitta på, -
några konkurerande tolkningsalternativ.
Endera så att det förstås mycket konkret, -
eller så att saken inte har någon betydelse.
När du forskat denna tid, så är det tydligt och säkert att, -
de menade det i ordets sanna och djupa betydelse, -
biologiskt och annars, att här skedde ett mirakel, -
Maria var jungfru och hon födde ett barn.
Javisst, och det är säkert fråga om tankesättet, -
att då hade de kristna en sådan, -
förståelse att Gud kan göra under, och där ligger inget problem.
Fast det inte normalt sker omkring oss, -
så kan Gud bryta verklighets- gränserna med sin verksamhet.
Så är det de kristna som med glädje instämmer och säger, -
att de tror att Jesus är född av jungfrun Maria, men frågar, -
varför månne det var så här, och varför var det så viktigt?
Vad skulle de första kristna ha svarat?
Det här är en bra och svår fråga, men inte vågar jag svara för dem, -
men det är klart att allt är förknippat tillsammans, -
och om vi går litet framåt, så ansluter det sig, -
till Jesu syndfrihet och hans uppgift som världens frälsare.
Är det inte tanken, när det i den nicenska sägs att, -
"... född av Fadern före all tid, ..."
Han har alltså varit till redan före han föddes av jungfrun Maria.
Hans inträde i världen måste konkret ske på något annat sätt, -
än från man och kvinna.
Ja, och trosbekännelserna befattar sig rätt så detaljerat med detta.
Så har vi ännu ett annat ställe som, om möjligt, -
är hela den kristna trons hjärta och kärna, -
och ligger i Jesu korsfästning och uppståndelse.
Hur konkret uppfattade de kristna den tiden kroppens uppståndelse?
Mycket konkret. Direkt översatt talar man om köttets uppståndelse, -
d.v.s. denna synliga kropp.
I det här avseendet är det intressant att vi på sätt och vis, -
återvänt till forntiden.
Jag tänker att nuförtiden är Jesu kroppsliga uppståndelse, -
en utmaning för vissa människor till vars vetenskapliga, -
världsåskådning detta inte passar.
Samma sak var det i fornkristendomens tid.
I det romerska riket och dess hellenistiska kultur, -
var det kroppsliga och de handgripliga sakerna, -
mindervärdiga och föraktliga.
Det osynliga och andliga var fint och reellt, och därför var, -
de kristnas lära, att Kristus är född till verklig människa, -
och verkligen har dött samt verkligen uppstått i kroppen, -
alla förolämpande, ovetenskapliga och opassande tankar.
Jag tycker att det säger rätt så mycket att de kristna, -
ändå ville förbinda sig till det.
Jag vill citera Ignatios av Antiochia, -
ett stycke ur hans brev som är skrivet några år efter år 100, -
det vill säga att det inte är mycket yngre än, -
Nya Testamentets nyaste delar.
Här befattar han sig just med denna fråga.
"Var alltså döva då någon talar till er och, -
inte vet något om Jesus Kristus som är ur Davids släkt, född av Maria, -
som verkligen föddes, åt och drack och, -
verkligen blev förföljd under Pontius Pilatus, -
verkligen korsfästes och begravdes, -
i åsikt av dem som var i himlen, på och under jorden, -
om honom som också verkligen väcktes ur de döda, -
när hans Fader väckte honom.
Alldeles på samma sätt skall Fadern i Jesus Kristus väcka oss, -
som tror på honom, och utan honom har vi inget verkligt liv."
Han forsätter: -
"Men om det är som några ogudliga, m.a.o. otroende påstår, -
att han nämligen lidit endast skenbart, -
fast just deras egen tillvaro är skenbar, -
så varför är jag då fjättrad och varför önskar jag mig, -
en kamp mot rovdjuren? Jag dör ju gratis."
Vi ser hur allvarlig sak det här var för skrivaren.
Han var redan då fjättrad, på väg till Rom och visste, -
att han skulle dödas för att han bekänner Jesus.
De brev han skrev var som hans testamente.
Mycket konkret och egentligen uppfriskande att höra, -
under en sådan här tid då svaret på en sådan fråga skulle vara, -
ungefär att; 'inte vet vi så riktigt om det här ...'
Det här understryker igen att detta är mycket sant.
När man ännu tillägger; "Var och en, som vill bli frälst, -
måste först av allt hålla fast vid denna tro."
Men är det här annat än det som Paulus säger i 1. Kor. 15?
att här är evangeliet och ni blir frälsta om ni håller fast vid det, -
så som jag förkunnar det för er.
Nej, det är precis samma sak, och inte var det så lång tid mellan, -
Paulus och Ignatios.
Samma saker var det, och vi har också under denna diskussion, -
hunnit konstatera att alla ställen i trosbekännelserna, -
kan härledas till Bibeln och vi finner de ställen som talar om detsamma.
Det är intressant att på den tiden då trosbekännelserna kom till, -
utmanades kristendomen från alla håll.
Det var en väldig mängd religioner och annat, precis som idag.
När våra svar ofta är att vi börjar runda, -
och tala om hur vi alla lär det samma, -
så förklarade de fornkristna ännu precisare, -
att vår tro är den här, och om Jesus definierades det mycket noggrant, -
hur han är av Fadern och den helige Anden.
Det vill säga att de svarade på utmaningen genom att stanna, -
ännu noggrannare vid det som skiljde dem från alla andra.
Ja, tyvärr är det så här. I vår tid känns det att vi backar alltför lätt.
Vi backar i mycket centrala saker, -
och här följer vi nog inte de första århundradens kristnas modell.
Det var intressant det du läste, att tanken där var att, -
"även vi skall väckas". - Javisst.
Här är på sätt och vis också det egna hoppet förankrat, -
i det att, då Jesus en gång väcktes, kommer också vi att väckas.
Ja, det är ju det det är fråga om här.
Inte är ju kristendomen bara för detta liv, utan för det eviga.
Den kristna tron siktar på det eviga och får där sin fulländning.
Lauri Vartiainen, hur kan man om en tro,
som definieras så här noggrant, få höra så många protestera att, -
inte behöver det vara så, och läran är inte heller i modet idag, -
och inte heller så noggranna definitioner.
När du nu har forskat i detta, så vilken betydelse har det, -
för dig personligen att det är så noggrant sagt, -
och det så starkt binds till historien?
Det påminner mig om att Bibeln har ett budskap.
Den har ett budskap och en handling.
Bibeln talar om en treenig Gud som har skapat allting, -
och att vår frälsare är Jesus Kristus, -
och ännu att i oss och mellan oss verkar Guds helige Ande.
Det styr nog till centret och till att förstå helheten.
Det är intressant vad det i den athanasianska bekännelsen sägs.
Här talas det om att Gud bör dyrkas som en treenig Gud.
Dessa trosbekännelser sätter på inget vis en andlig bön, -
prisgivning och dyrkan i konflikt med den noggranna definitionen.
Ja, det är alldeles riktigt.
Det är inte enbart fråga om att godkänna vissa meningar, -
utan genom det veta vem Gud är, -
vad han vill och vad han ger oss, och genom det, -
kan vi lova honom och prisa hans utomordentliga egenskaper.
När vi tänker från den fornkristna tiden till denna dag, -
så är det inte ett stort under att de har kvarstått så noggrant, -
och vi kan stå i samma rad med Ignatios från 100-talet, -
och ännu längre till Paulus och Johannes.
Vi kan stå vid den kristna tradi- tionen och bekänna den samma tron, -
och lika konkret mena det de menade.
Största delen av det som skrevs och talades på den tiden har försvunnit, -
och nästan inget finns kvar, men det att dessa känns och har bevarats, -
och de kan följas ända till Nya Testamentet, -
talar om att de varit centrala saker.
De är sådana kärnsaker att man har hållit fast vid dem, -
och de som man till sist klamrat sig fast vid.
I det avseendet talar de också om att de har haft en, -
betydelse och ställning i den tiden och samfundet.
När man på den tiden evangeliserade och berättade om tron för andra, -
skämdes man inte för att framföra saken mycket noggrant, -
och förutsätta en så noggrann förståelse av dem som skulle döpas.
Så att när man talar föraktande om dem som om de skulle ha varit, -
litet enfaldiga människor, så tänker man på, att vem är här enfaldig, -
för rätt så få kristen idag behärskar en så här, -
ingående kunskap om sin egen tro.
Ja, och om vi ser på skriftskolans innehåll och läroplan, -
så baserar den sig direkt på trosbekännelsen.
Å andra sidan är steget från det första århundradet, -
i detta avseende rätt så kort.
Det här skulle ge en utmärkt möjlighet att ännu strukturera, -
läran om kristendomen så här.
Det här användes vid dopundervis- ningen för dem som ville bli kristna, -
och det var som en föreläsningsstomme för en skriftskollärare.
Mening för mening fortskred man, och lärde vad det betyder, -
och om vi ser på dagens goda skriftskolsböcker, -
så går de ju framåt på samma sätt och strategi.
Man börjar med tron på Gud som har skapat allt, -
allas Fader och allsmäktig, och fram- skrider sedan till det eviga livet.
Då är det bara att börja undervisa enligt detta.
Ja, just precis så här.
Till det här förbinder vi oss också i vår kyrkas bekännelseklausul.
Vi förbinder oss till den kristna tron som finns i Bibeln, -
och som uttrycks i dessa tre fornkyrkans trosbekännelser.
Enligt kyrkolagen och -grunderna är detta just det som vår kyrka lär.
Tack, Lauri Vartiainen, för att du var med i progrannet, -
och uppmuntrade oss att hålla fast vid denna tro.
Tack för er bästa tittare.
Dessa trosbekännelser är inte ett dugg föråldrade.
De kristalliserar den tro som vi har i Bibeln, -
och därför bör vi hålla fast vid dem för att som det står, -
"den som inte troget och fast tror den, kan inte bli frälst."
Det här är den tron som frälser, de andra är något annat.
I den här tron är det Jesus Kristus som räddar.
Välsignelse till din vecka.
Vi ses igen om en vecka i Café Bibeln.
Svensk översättning: Carl Westermarck