Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime usutunnistustest - mis on nende tähendus,
miks nad on nii tähtsad ja miks peab nende tõest kinni pidama.
Minu külaliseks on Lauri Vartiainen. - Tere tulemast saatesse!
- Oled pastor, teoloog ja DIAK'i koolitusjuht.
Mis on DIAK ja kus see asub?
- See on Diakoonia Kõrgem Ametikool. See on riiklik kutsekõrgkool,
millel on esindusi Helsingist Ouluni.
Töötan ise Kauniaises, kus koolitan sotsionoome
ja kiriku noortetööjuhte.
DIAK'is õpitakse ka diakoniks.
- Sul on tähtis töö - koolitad noori kristlikule tööle.
Oled keskendunud oma uurimustöös 1. ja 2. sajandi ajaloole,
kirikutele ja usutunnistustele.
Tuntuim neist on Lauluraamatu lõpust leitav Apostellik usutunnistus,
samast leiab ka kõiki uskkondi ühendava Nikaia usutunnistuse.
Mis need usutunnistused tegelikult on?
- Need on ristiusu õpetus pähklikoores.
Algkristlased arvasid, et need on Piibel pähklikoores.
Neisse on koondatud Piibli põhisõnum.
- Rääkisime eelmine kord tuttavamast Apostellikust usutunnistusest.
Seekord räägime rohkem kahest pikemast usutunnistusest.
Millal sündis Nikaia usutunnistus?
- Usutunnistused on mitmekülgsed ilmingud,
mille kohta on raske anda lihtsaid vastuseid.
Nikaia usutunnistus sündis aastal 381 või 325 või veelgi varem,
kuid ei ole täpselt teada, millal.
Nikaia usutunnistuse taustaks on kreekakeelne ristimistunnistus,
mille juured viivad 1. ja 2. sajandisse,
algkristluse hämarasse algusaega.
Olemasolev ristimistunnistus võeti Nikaia kirikukogu
usutunnistuse aluseks; sinna lisati mõned laused,
et lükata ümber Areiose õpetus, mis esitas 3. sajandil väljakutse
traditsioonilisele kristlikule õpetusele.
Praegu eksisteeriv usutunnistus on eelmainitu tõhustatud versioon,
mis võeti vastu 381. aastal Konstantinoopoli kirikukogus.
Nii nimetatakse seda vahel ka Nikaia- Konstantinoopoli usutunistuseks.
Kas on õige kokkuvõtlikult öelda, et usutunnistuste sõnum
on olemas ka Piiblis, kust see on võetud
ja lühikujul ristimistalituste tarbeks usutunnistuseks vormitud,
et inimene tunnistaks ristiusku ja ta tunnistataks kristlaseks?
Täpselt nii see on. Usutunnistus annab kokkuvõtlikult edasi
kristlusele olulised teemad, mis näitavad,
mille poolest kristlased teistest sisuliselt erinevad.
Neid on põnev uurida. Praktikas usust Jumalasse
ja Jeesusesse rääkides võib vestluse sisu olla üsna hajuv,
kuid usutunnistus on väga täpne.
Nikaia tunnistus ütleb Jeesuse Kristuse kohta:
"Usume ühteainsasse Issandasse Jeesusesse Kristusesse,
Jumala ainusündinud Pojasse, kes Isast on sündinud enne kõiki aegu,
Jumal Jumalast, valgus valgusest, tõeline Jumal tõelisest Jumalast,
sündinud, mitte loodud, olemuselt ühtne Isaga,
kelle läbi kõik on loodud."
Miks pidi nii täpselt määratlema, kes Jeesus on?
See sõltub tollest ajahetkest.
Aleksandrias Egiptuses elas 3. sajandi esimestel aastatel
presbüter nimega Areios, kes hakkas õpetama,
et Jeesus oli loodud, mitte igavene jumalik olend.
Ta õpetas seda sellepärast, et see sobis paremini
tolle ajastu filosoofilis- teadusliku maailmapildiga.
Paljude uurijate meelest on just see peamiseks põhjuseks,
miks püüti ristiusust eemaldada teatud aspekte,
mis tollel ajal näisid solvavana või ebateaduslikuna.
See kõlab tuttavalt.
Ka meie päevil tahetakse puhastada usust kõik,
mis pole meie meelest eriti teaduslik.
Siin öeldakse, et Jeesus on täielikult Jumal.
Ka selle väite juured on Kolmainsuse õpetuses.
Täpselt nii. Kolmainsuse õpetus on siin tegelikult tugevamgi,
kui need mõned Nikaia tunnistusse lisatud laused.
Nii Apostellik kui Nikaia usutunnistus on üles ehitatud kolmainsuslikult.
Neid Lauluraamatu lõpus vaadates on tunnistuste vahel kaks tühja rida.
Esimene tühi rida tuleb pärast Isast Jumalast kõnelevat artiklit.
Seejärel räägitakse Jeesusest, Jumala Pojast,
millele järgneb taas tühi rida ja lõpuks artikkel Pühast Vaimust.
Kogu usutunnistuse ehitus peegeldab Kolmainu Jumalat.
Kõige pikem neist on Athanasiuse usutunnistus,
mille alapealkiri ütleb: ariaanluse vastu.
Mida see pikim usutunnistus endast kujutab?
Athanasiuse usutunnistusest teatakse kõige vähem.
Sisu poolest asetatakse see 4. sajandi piirimaile
ja see ei ole samatüübiline ristiusu sisu minimudel,
vaid tema erieesmärgiks on võidelda ariaanluse vastu.
Mainitud usutunnistus püüab tõrjuda väiteid,
nagu oleks Jeesus Kristus loodud ingelolend,
ja kehtestada Tema jumalikku loomust.
Viimati kuulsin Jehoova tunnistajate õpetusest,
et Jeesus ei ole täielikult Jumal, vaid hoopis kõrge ingellik olend.
Antud usutunnistus astub sellele väitele vastu ja määratleb täpsemalt.
Athanasiuse usutunnistusel on teistest erinev põnev algus:
"Igaüks, kes tahab õndsaks saada, peab kõigepealt omandama
õigekristliku usu.
Kes aga ei säilita oma usku täiesti puhtana,
see läheb kindlasti igaveseks hukka."
Järgneb üksikasjalik tunnistus Isa, Poja ja Püha Vaimu kohta
ja lõpetuseks öeldakse: "Ükski ei või õndsaks saada,
kui ta seda ei usu kindlalt ja ustavalt."
Kas usutunnistustes oli küsimus päästest?
Kindlasti. Nad võtsid ristiusu ülevaatlikult kokku.
Selles mõttes olid nad põhimõtteliselt sama, mis ristiusk.
Tänapäeval on seda ehk raske mõista,
kuna meie mõtteviisi järgi usub igaüks, mida tahab;
usu sisul ei ole mingit vahet, peaasi on usu siirus.
Siin aga määratletakse teatud asjad tõeks
ja kui sa neist kinni pead, saad päästetud,
kui mitte, lähed hukka.
Taustaks on täiesti erinev mõtteviis kui meil tänapäeval.
Tõepoolest. Meid mõjutab ajastu lisaks ka see,
et on palju erinevaid uskkondi ja elatakse reaalsuses,
kus kristlaste vahel on mitmeid õpetuslikke erinevusi.
Usutunnistused aga sündisid ühtse jagamatu kiriku ajal.
Teiselt poolt on aga kristlaste ühine usu alus väga suur ja tugev.
Kõik kristlikud uskkonnad võivad Apostellikule
ja Nikaia usutunnistusele vabalt alla kirjutada.
Oleme tänapäeval jõudnud huvitavasse olukorda,
kus kõigis suurtes kristlikes uskkondades
on hakatud usutunnistustes kahtlema.
Tõuseb esile piiskoppe ja preestreid,
kelle väitel ei ole tegemist tõelausetega.
Tihti esitatakse väljakutse igal pühapäeval kirikutes loetavas
Apostellikus ja kõiki uskkondi ühendavas Nikaia usutunnistuses
esinevale fraasile: "ilmale tulnud neitsi Maarjast".
Kuidas sellest täpselt alguses aru saadi?
Sellest saadi aru väga täpselt. Piibelgi annab Uues Testamendis
antud faktist rääkivates kirjakohtades väga täpse seletuse.
Väga raske on Sõna valguses selles küsimuses välja mõelda
mingeid muid tõlgendusvõimalusi.
Sellest on võimalik kas väga konkreetselt aru saada
või ei peeta seda eriti oluliseks.
Oled uurinud seda ajastut. Kas on kindel,
et öeldut mõeldi otseses mõttes nii bioloogiliselt kui muul viisil,
et sündis ime - Maarja oli neitsi ja sünnitas lapse.
Kindlasti. Küsimus on eelkõige mõtteviisis.
Kristlased mõistsid, et Jumal võib teha imesid ja teebki.
Selles ei ole mingit probleemi, isegi kui see ei ole normaalne.
Jumal võib oma tegevusega argireaalsuse piire rikkuda.
Vahel küsivad needki kristlased, kes sellega rõõmsasti nõustuvad
ega kahtle faktis, et Jeesus on sündinud neitsi Maarjast,
miks see siiski nii tähtis on?
Mida oleksid algkristlased sellele vastanud?
See on hea ja raske küsimus.
Ma ei julge nende eest vastata, kuid on selge,
et kõik oli omavahel seotud.
Kui veidi ette rutata, siis liideti see küsimus
Jeesuse patuta eluga ja tema missiooniga maailma päästjana.
Nikaia usutunnistuses öeldakse Jeesuse kohta:
"Kes Isast on sündinud enne kõiki aegu."
Ta oli olemas juba enne neitsi Maarjast sündimist
ja seega tema konkreetne saabumine siia maailma
peab sündima mingil muul moel, kui mehest ja naisest.
Just. Ja seda käsitlevad kõik usutunnistused üsna detailselt.
Need on kõik põhjapanevad ja kesksed tõed,
kuid ehk kõige kesksem ja kogu kristluse süda ja tuum
on Jeesuse ristisurm ja Tema ülestõusmine.
Kui konkreetselt mõistsid algkristlased ihu ülestõusmist?
Nad said sellest aru väga konkreetselt.
Otsetõlge räägib 'liha ülestõusmisest'
ehk meie nähtava ihu ülestõusmisest .
Selles mõttes on algaegadesse tagasipöördumine väga huvitav.
Tänapäeval kaheldakse enim Jeesuse ihulikus ülestõusmises,
kuna selline lähenemine ei sobi kõige paremini tänapäeva maailmapildiga.
Sama olukord valitses algkristluse ajal Rooma riigis
ja nende hellenistlikus kultuuris - ihulikkus ja käegakatsutavad asjad
olid väheväärtuslikud ja neid halvustati
ning kõik nähtamatu ja vaimne oli väärtuslik ja tõeline.
Seetõttu oli kristlaste õpetus Kristuse sündimisest
tõeliseks inimeseks ja Tema tõelisest surmast
ja tõelisest ihulikust ülestõusmisest solvav ja ebateaduslik
ning tolle ajastu vaatevinklist sobimatu.
See räägib palju kristlaste soovi kohta
siiski end selle usuga siduda.
Loen lõigu Antiookia Ignatiuse
2. sajandi alguses kirjutatud kirjast,
mis on umbes sama vana kui Uue Testamendi uusimad osad,
kus ta käsitleb sama teemat.
"Olge kurdid kõigile, kes teiega räägivad
teadmata midagi Jeesusest Kristusest,
kes on Taaveti soost ja sündinud Maarjast,
kes tõesti sündis, tõesti sõi ja jõi,
koges tõeliselt tagakiusu Pontius Pilatuse ajal,
löödi tõesti risti ja suri taevaste, maapealsete
ja maa-aluste silme all, kes tõepoolest äratati surnuist,
kui Tema Isa ta üles äratas.
Samamoodi äratab Isa Kristuses Jeesuses ka meid,
kes Temasse usume ja ilma Temata meil tõelist elu ei ole."
Ta jätkab: "Kuid kui asi on nii
nagu mõned jumalatud ehk uskmatud väidavad,
et Ta kannatas vaid näiliselt, kui näiline on vaid nende oma olemasolu,
miks siis olen mina ahelais ja soovin endale võitlust kiskjatega;
sureksin ma siis ju ilmaasjata."
See näitab, kui tõsine asi see kirjutajale oli -
ta oli ahelais, teel Rooma, ja ta teadis,
et teda ootab Jeesuse tunnistamise eest surm.
Tema kirjad olid kui testament.
See oli väga konkreetne ja väga värskendav kuulda ajal,
mil samadele küsimustele vastataks umbmääraselt,
et me täpselt ei tea jne.
See rõhutab väga konkreetselt, et tegemist on tõelise tõega.
"Ükski ei või õndsaks saada, kui ta seda ei usu püsivalt ja kindlalt."
Pauluski ütleb 1 Kor 15. peatükis, et see on evangeelium
ja see päästab, kui te sellest kinni peate nii
nagu ma seda teile kuulutasin.
See on täpselt sama sõnum.
Pauluse ja Ignatiuse vahel ei olnudki väga palju aega.
Nagu mainitud - kõik usutunnistuste klauslid
põhinevad Piibli kirjakohtadel,
mis räägivad samadel teemadel.
Samal ajal, kui sündisid usutunnistused,
rünnati kristlust igalt küljelt
ja eksisteeris suur hulk teisi uske nagu tänapäevalgi.
Kui meie hakkame tänapäeval vastuseks ümmargust juttu ajama,
et õpetame ju tegelikult kõik samu asju,
selgitasid algkristlased veelgi täpsemalt ja konkreetsemalt,
et meie usk on selline ja Jeesus määratleti väga täpselt.
Nad vastasid mitmekesisuse väljakutsele
püsides veelgi täpsemalt kõiges, mis neid teistest eristas.
Nii see tõepoolest on.
Tänapäeval taganetakse liiga kergelt
vägagi kesksetes küsimustes.
Kahjuks ei järgi me siin esimeste sajandite algkristlaste eeskuju.
Sinu loetud tekstis oli huvitav mõte,
et nii äratatakse meidki üles.
Meie lootus on ankurdatud fakti, et kui Jeesus tõusis,
siis tõuseme meiegi surnuist.
Tõepoolest. Ristiusk ei ole vaid siinseks eluks,
vaid ka igavikuks.
Ristiusk sihib igaviku suunas ja saavutab seal oma täiuse.
Selline täpselt määratletud usk võib tekitada vastuväiteid,
et see ei pea just nii olema ning doktriinsus ja täpsed määratlused
ei ole tänapäeval moes.
Kui tähtis on sinu kui antud teemat uurinud inimese jaoks see,
et antakse detailset teavet ja seotakse see täpselt ajalooga?
See meenutab mulle, et Piiblil on sõnum.
Piibel räägib Kolmainu Jumalast, kes on kõik loonud,
et meil on vabastaja Jeesus Kristus
ja meid mõjutab ja meis tegutseb Jumala Püha Vaim.
See suunab asja tuuma juurde ja terviku mõistmisele.
Athanasiuse usutunnistuses räägitakse ka sellest,
et Kolmainu Jumalat peab just sellisena kummardama.
Usutunnistused ei tekita mingeid vastuolusid isikliku ülistamise,
palve ja täpsete määratluste vahel selle kohta, mida usutakse.
Nii see on.
Küsimus ei ole vaid teatud usutavate lausete aktsepteerimises,
vaid nende kaudu saame teada, kes Jumal on, mida Ta tahab
ja mida Ta meile annab ning selle kaudu võime ülistada
Tema ülistatavaid omadusi.
Kas pole ime, et usutunnistused on algkristluse aegadest
kuni tänapäevani nii täpselt säilinud?
Võime otsekui seista kõrvuti 1. sajandi Ignatiusega
ja veel varasemate Pauluse ja Johannesega
samades kristlikes traditsioonides ja tunnistada sama usku
ning mõelda täpselt sama, mida nemad mõtlesid.
Suurem osa kõigest, mis tol ajal kirjutati ja räägiti, on hävinud.
Usutunnistuste säilimine aitab ajada jälgi
Uue Testamendi algusaegadeni välja.
Need on niivõrd kesksed asjad, et neist on kõvasti kinni hoitud.
See räägib ka sellest, et neil on olnud omal ajastul
ja ühiskonnas suur tähtsus.
Kui tol ajal evangeliseeriti ja räägiti teistele oma usust,
ei häbenetud sõnumit väga detailselt edastada.
Ristitavateltki oodati äärmiselt täpset arusaamist.
Vahel räägitakse halvustavalt algkristlaste lihtsameelsusest,
kuid vähestel tänastel usklikel on oma usust nii detailne arusaam.
Ka leerikooli põhiprogramm põhineb otseselt usutunnistusel.
Selles osas polegi 1. sajandi ja meie aja vahel palju vahet.
Usutunnistuse ehitus annab tänagi hea võimaluse kristluse õpetamiseks.
Seda kasutati ristimisõpetuses ehk kristlaseks saada tahtvate
õpetamises, mistõttu see oli kui leeriõpetaja loengu põhimaterjal,
kus edeneti lausehaaval ja õpetati usu sisu.
Meie aega ja leerikooli õpikuid vaadates on strateegia väga sarnane:
alustatakse Jumalast, kes on kõige Looja ja kõigeväeline Isa
ning liigutakse edasi igavese eluni.
Nii et õpetage aga julgelt usutunnistuste järgi.
Kindlasti. Meiegi kirikus pühendutakse usutunnistusega
Piibli kristlikule usule, mida väljendavad need kolm
algkiriku usutunnistust ja ka luterlikud tunnistusraamatud.
Kiriku seaduste ja aluste järgi õpetatakse täpselt sama.
Aitäh, Lauri Vartiainen, et julgustasid meid usus püsima.
Aitäh, kallid vaatajad!
Usutunnistused ei ole iganenud. Nad kristalliseerivad Piibliusu
ja seetõttu tuleb neist kinni hoida, nagu lugesime:
"Ükski ei või õndsaks saada, kui ta seda ei usu."
See on päästev usk. Teised usud on midagi muud,
kuid meie usus on Jeesus Kristus, kes päästab.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Toimetaja: Leif Nummela
Eestikeelne tõlge: Monika Jaaguri