Piiblikohvik
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul väga huvitav külaline -
praost ja endine kirikuõpetaja Johan Candelin.
Tere tulemast! Aitäh!
Sul on erinevaid ülesandeid, mis viivad sind kõikjale maailma.
Juhatad 1982. aastal Soomes loodud ühendust
nimega "Märtrite kiriku sõbrad", millest räägime saates hiljem.
1997. aastast alates oled esindanud Maailma Evangeelset Allianssi ÜRO-s,
mis esindab umbes 170 miljonit kristlast.
Aastal 2002 asutasid "First Step" (esimene samm) foorumi,
kus osaleb kolm endist peaministrit Eestist, Norrast ja Poolast,
kellest viimane on hetkel Euroopa Parlamendi esimees.
Oled ka USA presidendi Barack Obama pastori isiklik nõunik
ja sul on ka muid erilisi ülesandeid, mille tõttu on sul võimalik vaadelda
maailmas toimuvaid arenguid ja trende.
Oled ka ratsaspordi sõber. Sul on kuus ratsahobust,
kellest üks võitis eile.
Olen nende kuue hobuse kaasomanik,
pea kuulub mulle ja ülejäänud osad teistele.
Esitaksin sulle sellise küsimuse
kui vaadata kristlaste olukorda maailmas ...
Soomlastena teame endise NSVL-i kõrval elades,
mis seal kristlastega toimus ja kuidas neid taga kiusati,
kuid paljud ei tea, et see jätkub maailmas.
Räägi, mis maailmas toimub.
Umbes 60 tänapäeva riigis elavad kristlased olukorras,
kus nad ei saa vabalt kirikus ega koosolekutel käia,
ei tohi tunnistada teistele oma usust ega Piiblist.
ÜRO inimõiguste deklaratsiooni kohaselt peaks seda tohtima teha,
kuid rohkem kui 100 miljonit kristlast elab ilma usuvabaduseta.
Meid siin Soomes see ei huvita, kuna lähtume arusaamast,
et maailm on vaid suurem versioon Soomest, mis on halb pettekujutlus.
Maailm on tuhat korda Soomest suurem ja väga erinev.
Tagakiusust rääkides arvame, et keegi pannakse vangi.
Kuid tagakius on palju rohkem.
Tuleb meeles pidada, et ristiusk on alati rünnaku all
ning see on erinev diktaatorlikes ja demokraatlikes riikides.
Minu, sinu ja kõigi kristlaste elus on usk alati rünnaku all
ja kui me ei näe ega mõista seda, oleme ohtlikus olukorras,
kuna meie silmad ei ole sel juhul vaimselt õigesti avatud.
Mittedemokraatlikes riikides, mida maailmas on ca 100,
edastab ajakirjandus, televisioon, raadio ja muu meedia
kristlaste kohta ekslikku infot ja räägib rahvale, et nad on pahad,
tegutsevad välismaiste valitsuste agentidena
ja tahavad hävitada maad.
Võtame näiteks Türgi, kus suur osa rahvast arvab endiselt,
et riigis elavad türklastest kristlased on välismaa agendid
ja iga Türgis misjonitööd tegev kristlane tahab hävitada Türgi riiki.
See ei vasta tõele, kuid nii usutakse.
Mõned aastad tagasi Bulgaarias tuli üks depressioonis naine
esimest korda rääkima baptisti kirikuõpetajaga.
Nad rääkisid, kuid kahjuks tegi naine järgmisel päeval enesetapu.
Suur Bulgaaria ajaleht pealkirjastas uudise esilehel nii:
Kristlik pastor viis noore naise enesetapule.
Ükskõik, kui palju toimetusega ka ei räägitud,
valitsema jäi kuvand, et kristlased on halvad inimesed.
See on üks olemasolevaid ajupesu vorme.
Neis riikides ei ole muidugi vaba ajakirjandust.
Ajakirjandust, korrakaitseorganeid ja muud kontrollib valitsus
või president. See on esimene asi.
Kas seda võib nimetada desinformatsiooniks?
Jah. See on ajupesu.
Kui see jätkub piisavalt kaua, jääb rahvas uskuma,
et kristlased ongi riigile ohtlikud, neil on salajased huvid
ja neid rahastatakse välismaalt.
Kuhu see kõik viib?
Kuna järeldatakse, et kristlased on pahad,
ei saa neile anda teatud ameteid. Nad ei tohi tegutseda õpetajatena,
politseinikena, teenida armees, olla ühegi asutuse juhatajad jne.
Rahva enamik kiidab heaks, et kuna nad on halvad,
ei saa neile tõesti selliseid ameteid anda.
Kui eksitav informeerimine on saavutanud oma eesmärgi,
jätkub kristlaste välja tõukamine.
Kas viimane etapp on füüsiline vägivald?
Sõltub riigist. Kui neil puudub igasugune demokraatia,
võib heita kristlasi vangi, võib vägistada naisi,
neilt võetakse lapsed ära ja pannakse lastekodusse
või lihtsalt tapetakse.
Kahjuks saan e-postiga iga päev maailma eri nurkadest teateid
kristlaste tagakiusamisest.
Sel juhul võib rääkida juba selgest tagakiusust
ega pole enam tegemist probleemidega.
"Märtrite kiriku sõbrad", mida juhatad,
on teinud aastaid tööd tagakiusatud kristlaste heaks.
Kas teil on mingeid näiteid ja kogemusi,
kus olete suutnud vastavas olukorras aidata?
On küll. Tahaksin muidugi, et neid oleks palju rohkem.
See on pidev ülesmäge ronimine, kuna probleemid kestavad.
Ma ei taha öelda, et elame lõpuajal, kuid elame oma elude lõpuaegu.
Me pole kunagi olnud oma lõpule lähemal kui täna.
Seetõttu on põhjust teha kõike, mis on inimese võimuses
ja muidugi jätta kõik need asjad ka Jumala kätte.
Kohtasin pool aastat tagasi noort tütarlast,
kui viibisime "First Step" foorumi rühmaga Pakistanis
ja meiega oli kaasas ka EL-i esindaja Riitta Korhonen.
Kohtasime selle 7-8-aastase tüdruku peret.
Kui ta oli 4-aastane, oli tema isa väga vaene
ja töötas ühes suures farmis.
Nad olid ainus kristlik pere tööliste hulgas.
Farmi omanik nõudis, et pereisa loobuks oma usust, kuid ta keeldus.
Kord tuli ta töölt koju ja leidis põllult oma 4-aastase tütre,
keda oli seksuaalselt kõige hullemal moel alandatud.
Isa viis nutva ja šokis oleva tüdruku politseisse.
Pakistanis on kombeks, et kristlasel on kohtus üks hääl
ja moslemil kaks, nii et kristlasel on võimatu moslemi vastu tunnistada.
Kuna tüdruk oli vaid 4-aastane, kohtunik uskus teda,
kui ta ütles, et farmiomanik oli teda rünnanud.
Farmiomanik mõisteti kümneks aastaks vangi,
kuid ta teatas enne, et palkas kättemaksuks mõrvarid
ja kogu see pere tapetakse.
"Märtrite kiriku sõbrad" üürisid neile kodust kaugel asuva varjupaiga
ja nii elasid nad ligi kolm aastat keldris ja lapsed ei käinud koolis.
Palusime oma Soome toetajailt nende jaoks laste joonistusi
ja saatsime neile ligi 400 laste joonistust.
Püüdsime anda neile kunstiteraapiat.
Nad elasid pidevalt lukustatud uste taga
ja avasid vaid teatud koputuse peale ja said nii süüa.
Samal ajal tegime tööd oma koostöö- partnerite ja Kanada valitsusega
ning viimaste jõulude ajal sai see pere loa Kanadasse kolida.
Nüüd käib see tüdruk Torontos koolis ja oleme selle üle rõõmsad.
See oli vaid üks pere.
Kui peres on neli last ja vaatame 50 aastat ettepoole,
siis on neist neljast sündinud 20 uut inimest
ja neist omakorda 600.
Peab vaatama pidevalt ette pikas perspektiivis.
Ma ei salga, et see on vahel karm.
On siiski julgustavaid näiteid.
Enne kui räägime innustavatest lugudest koguduse kasvamise kohta,
küsin, kuidas kiusatakse kristlasi taga demokraatlikes riikides,
kus valitseb usuvabadus?
Seal toimub see niiöelda kustutatud tuledega
ehk seda on raske näha.
Tavaliselt on see nii, et ülikoolides ja kirikuõpetajate koolitustel
rünnatakse Piiblit, mis viib selleni,
et meediaväljaannetes pilgatakse neid, kes peavad Piiblit tõeks,
kes usuvad, et Jumal on rääkinud ja räägib ka täna üleloomulikult.
Kirik on muutunud alaloomulikuks,
kui peaksime olema vaimselt loomulikud.
Usume Jumalat, kes räägib ja tegutseb ka täna.
Jumal ei ole läinud varasele pensionile,
vaid tegutseb võimsalt ka täna, kui oleme vaid avatud
Püha Vaimu tööle.
Järgneb mõistuses kahtlemine -
inimene, kes usub Jumalat ja et Jeesus on sündinud neitsist
ja tõusnud üles surnuist, ei ole täie mõistuse juures.
Toimib ka poliitilise korrektsuse nõue,
mis viib kameeleon-kristluse juurde, kus räägitakse õiges kontekstis
õigeid sõnu, kuid ei tunnistata selgelt, et Jeesus Kristus on Issand
ja vaid Temas on meil pääste ja tulevik.
Nii on Soomes vaimne identiteet hetkel väga nõrk.
Oleme kuidagi nii häbelikud, et ei julge tunnistada,
et järgime ja armastame Jeesust ning Tema armastab meid.
Kui keegi teine Jeesust ei usu, siis ma respekteerin seda,
austan seda inimest ja aitan teda,
kuid ma ei näe mingit põhjust, miks ei või avalikult öelda,
et olen kristlane.
See on suur arm, ülesanne ja väljakutse.
"Märtrite kiriku sõbrad" jälgivad pidevalt olukorda maailmas
ja kui keegi tahab selle kohta lisateavet,
võib kirjutada aadressile: www.marttyyrit.info
Te ei räägi ainult tagakiusust, vaid ka ärkamisest maailmas.
Kui Soomes on jõutud kameeleon-kristluseni,
siis maailmas on siiski palju kasvavaid kogudusi.
Kohtud kõikjal maailmas nende juhtidega.
Kas oled nendega rääkides näinud kasvavate koguduste puhul
mingeid võtmeid võid tundemärke?
Kogudus tõepoolest kasvab kiiresti maailma erinevates paikades.
On huvitav, et 40 aastat tagasi oli 2/3 maailma kristlastest põhjas
ja 1/3 lõunas.
Lõuna all peame silmas Aafrikat, Aasiat ja Ladina-Ameerikat.
Nüüd on olukord vastupidine - 1/3 kristlasi on põhjas
ja 2/3 lõunas.
See on misjonitöö tagajärg - siit on Sõna välja saadetud,
see on vastu võetud ja kogudus kasvab võimsalt.
Minu hinnangul tuleb iga päev usule ligi 70 000 inimest,
isegi esmaspäeviti, mis on väga vahva.
Lääne meedia sellest ei räägi, kuna arvab, et kristlus kuulub minevikku.
Kristlus kuulub maailmas siiski tänapäeva ja eelkõige tulevikku,
sest need kristlikud kogudused kasvavad võimsalt.
Nende tunnuseks on eelkõige usk Piiblisse.
Ma ei ole kohanud ühtki kogudust, kus räägitaks,
et Piibel on vastuoluline, sellele ei või loota või see ei toimi enam.
Meil on mobiiltelefon ja kuna Paulusel ei olnud internetti,
oleme neist palju targemad, kui veidi karikaturiseerida.
Viibisin kord Egiptuses ühes koguduses ja küsisin pastorilt,
kui palju on ühes moslemiriigis noori, vatas tema,
et nende koguduse noorteõhtutel käib umbes tuhat noort
ja neist 900 õpib Kairo ülikoolis.
Küsisin, kas on kogudusi, kus eitatakse Piibli autoriteeti?
Ta vastas, et enam ei ole.
40 aastat tagasi olevat olnud, kuid nad on kõik välja surnud.
Niisiis on üks trende usk Piiblisse.
Seega meie kõige nõrgem külg ehk Piiblis kahtlemine on just see,
mille vastandit me vajame ehk usku Piiblisse.
Just. Piibel on võti vaimse elu ja ärkamise juurde.
Hingevaenlane tahab seda võtit varastada,
et see uks ei avaneks ja ta kasutab selleks teoloogiaprofessoreid
ja tavalisi inimesi - kõik kõlbavad Piibli küsitavaks tegemiseks.
Seetõttu olen järeldanud oma elus, et tahan kuulata vaid jutlustajaid
ja õpetajaid, kes usuvad Jumala Sõna.
Olen nõrk ja negatiivne suhtumine Piiblisse mõjutab ka mind.
Kui on valida tervisliku ja mürgise toidu vahel,
miks peaksin arvama, et võib ju veidi ka mürki süüa
ja katsetada, kui palju ma kannatan, enne kui ära suren.
Seetõttu on suhtumine Piiblisse tegelikult suhtumine Kristusesse.
Piibel räägib Temast ja Piiblis räägib Tema meiega.
Kui armastan oma naist, siis kuulan, mida ta mulle räägib.
Kui ma ei loe armastuskirja, mille mu naine mulle kirjutas,
viitab see probleemidele meie suhtes.
Sama kehtib suhtes Jeesusega, kui me ei loe ega hinda seda,
mida Tema on meile kirjutanud.
Kas kasvavatel kogudustel on veel mingeid tundemärke?
Üks selge tunnus on, et kogudus tahab kuulda Jumala häält.
Kogudus tuleb kokku ja nende esimene mõte ei ole,
mis pastoril on meile täna öelda. See valmistab tihti pettumuse.
Olen olnud isegi jutlustaja ja tean.
Oluline on see, mida Jumal meile öelda tahab.
Siin ongi vahe läänemaise ja tõelise kristliku mõtlemise vahel.
Kristlik mõtlemine usub Jumalasse, kes räägib meiega iga päev,
kui vaid tahame kuulata.
Läänes mõeldakse aga, et Jumal nii ei tegutse
ja Piibel on vaid ajalooraamat ja nii mõtlesid inimesed minevikus.
Tahe tõeliselt Jumala häält kuulda.
Väga oluline tunnus on ka see, et kogudus väljendab Jumala riiki
armastuse tegudega.
Jeesuse tegutsemisviisi vaadates näeme, et see oli kolmeosaline -
esiteks Ta demonstreeris Jumala riiki, tervendas ja toitis inimesi,
äratas inimesi üles surnuist.
Inimesed imestasid, mis mees see selline on.
Seejärel tuli proklamatsioon ehk kuulutamine,
kus Jeesus rääkis Jumala riigist.
Kui kuulutus puudutas inimese südant,
järgnes invitatsioon ehk kutse: Tulge kaasa! Järgige mind!
Taevariigi värav on avatud! Astu sisse, sõber!
Demonstratsioon, proklamatsioon ja invitatsioon.
Läänes keskendutakse proklamatsioonile,
kuid ilma demonstratsioonita ei teki mingit huvi.
Demonstratsioon näitab Jumala armastust,
proklamatsioon kuulutab Jumala armastust
ja invitatsioon kutsub kaasa.
Miks inimesed ei kuuletu Sõnale? Nad ei näe selleks mingit vajadust.
Kui neil on piima vaja, lähevad nad piimapoodi,
kui tahavad loteriid mängida, lähevad R-kioskisse.
Inimene tegutseb vastavalt vajadusele.
Tänapäeva Lääne inimene ei näe vajadust Sõna järgimiseks,
kuna nad ei ole näinud demonstreerimist.
Demonstratsiooni 5000 inimesele ei saa jätta diakonissi õlgadele.
Jumal õnnistagu diakonisse, nad on väga toredad,
kuid demonstreerimine kuulub argielus igaühele
ja see toimib neis maades, kus kogudus kasvab.
Iga kristlane on kõndiv piiblitõlge, elav Piibel,
ja iga kristlane on ärkamisolukorras kahel jalal kõndiv piiblikatel,
kus argielus praktiliselt näidatakse, et midagi on juhtunud.
Mulle meenus ühes islamiriigis maa-aluses koguduses elav
kristlik õde, kes aitab turul käies teisi naisi ja nood küsivad, miks.
Sul on midagi, mida meil ei ole.
Ta ütleb, et tule õhtul meile teed jooma, siis ma räägin sulle.
See on demonstratsioon, õhtul tuleb proklamatsioon
ja seejärel invitatsioon.
Siinkohal meenub ka hiljutine vapustav uudis
Afganistanis tegutsenud arstidest, kes maha lasti.
Üks seal töötanud inimene rääkis, et tavaline rahvas näeb,
et nad olid seal aastakümneid Jeesuse nimel aidanud, tervendanud
ja järsku lasti nad maha.
Nad mõistavad, et midagi on valesti, kui sellised inimesed tapetakse.
Kas sa oled näinud maailmas midagi sarnast?
Seda juhtub pidevalt näiteks Marokos.
Viimasel aastal on maalt välja saadetud
rohkem kui 150 välismaist kristlikku töötegijat.
Mõnele anti maalt lahkumiseks vaid 24 tundi.
Paljud neist rääkisid, et nad ei kuulutanud kristlikku sõnumit,
vaid aitasid üksnes haigeid.
Paljud näevad, et Kristuse nimel tehtud hea töö on kuulutamine.
Nad näevad, et demonstratsioon on proklamatsioon ja see ongi nii.
Juba see on liig, et osutatakse armu maal, kus armust midagi ei teata.
Teisisõnu, nii nagu algkristlased jäid Rooma riigi kokkuvarisemise
ja haiguste puhkemise ajal kohale ning hoolitsesid haigete eest
oma elu hinnaga, ja see äratas inimestes huvi usu vastu.
Just seetõttu näevad paljud vangistatud pastorid Hiinas
seda misjonitööna vanglas.
Jumal on lasknud sellel sündida, et nad oleksid kohas,
kus Jumal tahab demonstreerida oma riiki
ja sellele järgnes ärkamine vanglas.
Paljudes maades peetakse vangistust pastoritöö algkursuseks.
Kui mõni tavaline töötav soomlane juhtub seda saadet vaatama
ja tahab selles töös kuidagi osaleda, kuidas ta saaks seda teha?
Küsisin kannatavailt kristlastelt, mida saaksime Soomes teha
ja nad soovitasid palvetada. Palve on kõige tähtsam.
Küsisin, kas peaksime palvetama, et nad vanglast vabaneksid?
Nad vastasid, et ei, paluge meile nii suurt armastust nende suhtes,
kes meid piinavad, et ka nemad võiksid õppida tundma Jeesust
ja saaksid igavese elu. See on väga huvitav palveteema.
Saadame iga nädal välja tasuta e-maili palveteemadega
ja seda on võimalik tellida aadressilt www.marttyyrit.info
Selle kaudu on võimalik jälgida, mis erinevais maailma paigus toimub.
On innustav näha, kuidas Jumala riik kõigest hoolimata levib.
Mul oli Kokkolas koguduses üks armas vana naine,
kelle mees ja kaks last olid surnud ning ta ise oli voodihaige.
Tema voodi kohal oli silt, mis ütles: "Halleluuja ikkagi!"
Kannatava ja kasvava koguduse hüüdlause võikski olla just see:
Halleluuja ikkagi!
Selles "halleluujas" võime osaleda meiegi siin Soomes.
Aitäh julgustamast, Johan Candelin.
Suur aitäh teile, kallid vaatajad.
Maailmas on suur väljakutse ja vajadus armastuse teenistuseks.
Halleluuja ikkagi selle eest, et meil on sõnum
ja Issand, kes läkitab meid kõikjale maailma.
Õnnistust sinu nädalasse ja ülesannetesse!
Kohtume taas nädala pärast Piiblikohvikus!
Toimetaja: Leif Nummela
Tõlge: Monika Jaaguri