PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul huvitav külaline - Tuula Portin.
- Tere tulemast saatesse! - Aitäh.
- Läheme ajas veidi tagasi, aastasse 1986,
kui sind tunti siin maal hästi - olid tol aastal Miss Soome.
See oli ilmselt suur sündmus, kuid seejärel juhtus midagi,
millel oli sinu elus veel suurem tähendus.
Mis see suurem asi oli?
- Tulin 1990. aastate alguses usule. Sellele eelnes mu väikese venna surm.
Sellel oli minu kiirele elule peatav ja vapustav mõju.
Samas kasutas Jumal seda otsimisajaks,
mil Ta mind väga tugevalt osadusse kutsus.
Minu vend suri 1989. aasta oktoobris.
Mäletan, et selle sügise keskseks teemaks
oli Jeesuse surm minu pattude eest Kolgata ristil.
See kirgastus minu jaoks uuel viisil ja mõistsin isiklikul tasandil,
et Jeesus on lepitanud ka minu patud.
Tekkis suur janu vaimse kirjanduse järele.
1990. aasta jaanuaris oli mul käes raamat "Kalevi Lehtinen täna".
Raamatu lõpus oli palve, mida soovitati paluda,
kui keegi tahtis elu Jeesusele anda.
Elasin tol ajal Espoos ja olin üksi kodus.
Põlvitusin sohva äärde maha, palusin oma patud andeks
ja kutsusin Jeesuse oma ellu. Ja nii see juhtuski.
- Kas selle hetkega muutus kõik?
- Mäletan, et tol hetkel täitus mu süda suure rahuga,
vaatamata sellele, et mul oli veel leinaaeg.
Tekkis ka rõõm mõtte üle, et kadunud tütar on koju tulnud.
Elu jätkus üsna normaalsena.
Mul oli paar tähtsat palveteemat - tahtsin enda ümber usklikke inimesi
ja palusin julgust tunnistada usku ka teiste ees.
- Kas sul oli ka lapsepõlves varem usuteemadel mingeid mõtteid,
või avanesid need kõik tol hetkel kurbuse ja leina keskel?
- Lapsepõlves oli tähtsaks vaimseks kogemuseks pühapäevakool.
Ma ei kasvanud usklikus kodus. Usuasjadest meil ei räägitud.
Mäletan, et 10. eluaasta kandis peeti naabri juures pühapäevakooli.
Nende pere kuulus Nelipühi kirikusse ja kuidagi ma sinna sattusin.
Mäletan neid pühapäevakoolihetki väga olulistena.
Võiksin isegi öelda, et see oli mu elu esimene otsirännak,
kus Jumala tõmme oli väga tugev.
Mul oli seal väga pikka aega tore olla,
kuigi enamus teisi lapsi olid seal umbes 5-aastased,
nii et mina olin 10-aastasena palju suurem.
Leeriikka jõudes sai otsirännaku aeg otsa.
Pühapäevakooli järel leerikoolis mulle midagi kohale ei jõudnud;
jutt läks ühest kõrvast sisse ja teisest välja.
- Kui inimene kogeb, et Jumal räägib,
isegi raskes olukorras, võib see olla ainukordne,
nii et tasub peatuda, kuulata ja nendele asjadele mõelda.
- Just. Rõhutan seda alati, et otsimisajad on inimese elus
väga otsustavad ja neist tasub kinni haarata.
- Seejärel sattusid sa teise, missinduse maailma.
Kuidas jõudsid selgusele oma kutsumuses ja ülesandes?
- Kui minu usuletulemine oli kiire nagu välk selgest taevast,
siis sarnane oli ka oma tee leidmine pärast usule tulemist.
Oli 1991. aasta jaanuar. Olin taas üksi kodus.
Olin usuelus juba liikvele läinud ja kasvama hakanud.
Äkitselt tärkas minus mõte, et mis oleks,
kui läheks teoloogiat õppima, mis polnud mulle kunagi pähe tulnud.
Spontaanse inimesena helistasin Helsingi Ülikooli
ja tellisin sisseastumisavalduse.
Kevadtalv möödus palvetades ja Jumalalt küsides,
kas see on minu enda uitmõte või tõesti Jumala mõte.
Lugesin kevadel raamatuid sisseastumiskatseteks.
Kui eksamid olid käes, saabus imeline kindlus
ja kõik näis kohutavalt kerge.
Teadsin eksamil, et Jumal avab mulle ukse
teoloogia teaduskonda. Kindlus saabus juba seal.
Konkreetne kutse hingehoiutööle tuli õpingute edenedes.
Lauri Kruus korraldas tol ajal hingehoiu kallakuga seminare,
kus sain kinnitust, et just siin on minu tugevus.
Saabus sisemine kindlus, et Jumal juhib mind
just selle ülesande juurde.
Ma ei mäleta, millal toimus spetsialiseerumine
just hingehoiutööks haiglas, kuid 1992. aastal lõpetades
oli selge, et Jumal tahab läkitada mind just sinna,
milleks olen koolitatud.
Hakkasin helistama Riihimäe kogudustesse,
kus tol ajal perega elasime, samuti Hyvinkäälle, Hämeenlinna.
Hämeenlinnas vastas juhtiv haiglapastor Pentti Haverinen,
kes ka ise oli alles mõne kuu eest ametisse asunud.
Olin temaga kohtunud aasta varem Pertumaalla,
kus mina kõnelesin ja tema oli kirikuõpetajaks.
Rääkisin, et mul on kutsumus teha hingehoiutööd haiglas
ja uurisin, kas neil on tööd.
Üks pikaaegne töötaja oli seal just osaajaliselt
pensionile jäämas ning nad vajasid poole kohaga töötajat.
Nii läksingi tööintervjuule ja alustasin 2002. aasta novembris
Kanta-Häme Keskhaiglas hingehoiutöötaja tööd.
- Naaseme kohe selle töö juurde, kuid vahepeal selline küsimus -
1980. aastate lõpust, sinu otsustavatest hetkedest,
on tänaseni omajagu aega kulunud.
Kui kunagine avaliku elu tegelane kogeb siirast usule tulemist,
arvavad inimesed skeptiliselt, et see on vaid mööduv vaheetapp.
Usud veel tänagi, et Jeesus on sinu Issand.
Mis on aastakümnete jooksul olnud see saladus,
mis aitab usus vastu pidada, nii et Jeesus on sama tähtis,
kui mitte endisest tähtsamgi?
Inimesed on skeptilised, kuid kahjuks on olnud ka juhtumeid,
kus inimesed jätavad usutee pooleli.
Mida pead oluliseks?
Sul on kindlasti olnud kahtlushetki või loobumismõtteid.
- Keskne asi, mis aitab usuteel jätkata,
on Jumala ustavus. Tema hoiab meist kinni.
Tähtis on ka usuelu eest hoolitsemine -
usklike osadus, piiblilugemine, palve.
Minu jaoks on väga olulised pühapäevased jumalateenistused,
kus käime kogu perega koos ja kirikus on kõige tähtsam
asi leivamurdmine.
- Rõhutad koguduse osadust ja leivamurdmist?
- Jah. Ja igal viisil oma usuelu eest hoolitsemist.
Lisaksin siiski, et Jumal on see, kes kingib meile usu
ja seda usku ka alal hoiab.
Jumal on olnud ustav kõik need aastakümned.
- Kuigi aastakümnete möödumist ei ole väliselt näha.
Kas sinu teekonnal on esinenud mõni raske kriis?
- Kui mõelda isiklikku usukriisi, nii et oleksin kõiges kahelnud,
siis seda ei ole olnud, kuid elus on esinenud kriise,
mis on tekitanud Jumala suhtes jonni ja pannud imestama Tema teede üle.
Jumal on minu mässud ja jonnid üle elanud
ning lõpuks olen alati jõudnud järeldusele,
et Jumal teab kõige paremini teid, mida mööda meid juhatada.
- Õppisid teoloogiat. Mõnedel on see kriisi allikaks.
Kuidas sinul sellega oli?
- Õpinguaastail oli minu jaoks tähtis STI -
Soome Teoloogiline Instituut, kus samuti loengutel käisin.
See kinnitas Piibli kui Jumala Sõna usaldusväärsust.
Elasin õpinguaastail ka põhimõtte järgi,
et hoian kinni sellest, mis on hea ja jätan muu kõrvale.
Usun, et Jumal andis ka tarkuse hea valimiseks.
- Kasutasid kriitilist mõtlemist -
igale uuele mõttele ei tasu kohe järgi joosta.
STI on Helsingis tegutsev teoloogiaõpilasi toetav asutus.
Lähme sinu tänase töö juurde - hingehoidmine haiglas.
Selgita veidi, mida haigla hingehoidja teeb.
- Haigla hingehoidja töö sisaldab erinevaid asju,
kuid hingehoidja pole kohal mitte ainult patsientide,
vaid ka omaste ja personali jaoks.
Rõhutan seda siiani meiegi haiglas, et ka omaksed ja personal,
kes on täna väga koormatud julgeksid kasutada hingehoidja abi.
- Koguduse ja haigla vahelisel kokkuleppel liigud ringi haiglas.
- Jah. Mul on haiglas kabinet. Olen seal terve päeva
ja kogudus maksab palka.
Peamine töö juures on muidugi hingehoidmisvestlused omaste
ja personaliga, kuid korraldan ka osakonna hardushetki,
ärasaatmisüritusi, kriisinõupidamisi, tööjuhtimisolukordi ja palju muud.
Töö on väga mitmekesine, kuigi paljudel on veel kujutluspilt,
et haiglateoloog kutsutakse, kui patsient on suremas.
Töö sisaldab palju ka seda, kuid mitte ainult.
- Kristlased räägivad tihti tervenemistest, imedest,
palvevastustest, juhtimisest, mis räägivad kõik
elu positiivsemast poolest, kuidas oleme abi ja hakkama saanud.
Oled oma töös kohanud kindlasti ka teist poolt,
kus terveks ei saada ja ollakse naelutatud pikaks ajaks
tõvevoodisse.
Mida selle reaalsusega kohtamine on sulle õpetanud?
- Paljud küsivad, kuidas seda tööd üldse teha jaksab,
kui peab pidevalt tegelema inimeste kannatustega?
Mõtleme nii, et elame kannatuste maailmas,
pattulangenud maailmas, kus esineb erinevaid kannatusi.
Ometi ei ole Jumal jätnud meid selle kannatusega üksi,
vaid Tal on sellele vastus.
Ta tahab käia meiega koos ja lohutada
ning haiglateoloogid jagavad kannatuses seda lohutust ja lootust.
Kui mõelda väga lõpliku, julma ja väärana näivale surmale,
eriti kui lahkumas on mõni noor pereisa või pereema,
tundub see endagi meelest ebaõiglasena
ja loodan, et Jumal siiski teeks selle ime,
tihti liigub elu siiski vältimatu lõpu poole,
siis on aga väga võimas rõõm igavese elu ja taaskohtumiste üle.
Olen ise taeva-inimene, taevas on mulle kallis
ja tähtis elu eesmärk.
Tahan esindada ja edastada siin surma keskel
tugevalt nägemust taevast.
- Surm on huvitav teema.
Keegi ütles, et elame ajal, kus surm on viimane tabuteema.
Võime rääkida tänapäeval avameelselt seksuaalsusest,
alkoholiprobleemidest, perevägivallast,
kuid surmast räägime väga vähe ja kui keegi seda teemat vahel uurib,
siis üks minu tuttav kohtaski suhtumist,
et sellest teemast ju ei räägita.
Sinu töös tuleb seista silmitsi ka selle reaalsusega,
mis ootab millalgi kindlalt ees iga inimest.
- Jah. Nii see on. Seepärast ongi tervislik mõelda
omaenda surelikkusele.
Keskajal tervitati üksteist väljendiga: memento mori -
pea meeles, et sured. Selles on suur tarkus.
On hea mõelda, et kunagi lõpeb minugi elu -
kas olen valmis lahkuma? Milline on minu suhe Jumalaga?
Kas on olemas igavene elu? Mis tuleb pärast surma?
Kui mõelda keskajale, kui haigused lõppesid tihti surmaga,
ja kui tänapäeval on paljud tõved ravitavad,
tahab inimene mõelda, et igale haigusele on ravimeetod
ning tahetakse lükata mõte surmast võimalikult kaugele ja eemale.
Sellele ei taheta ega julgeta mõelda, kuigi minu meelest
tasub sellele mõelda juba tervenagi.
- Kui inimene mõistab, et ta on surelik
ja satub olukorda, kus talle ei anta enam elulootust,
mis on tol hetkel ristiusu põhisõnum?
- Jeesus on oma surma ja ülestõusmisega võitnud nii patu,
hingevaenlase kui ka surma väe.
Surm on võidetud.
Tee taevasse on tänu Jeesusele avatud.
Surm ei ole punkt, vaid koma - see on siirdumine igavesse ellu.
See on võimas, kui see usus ellu vastu võetakse
ning toetutakse Jeesusele, saadakse patud andeks
ning saadakse teada, et ollakse teel taevasse,
on see väga lohutav ja lootustandev vaatenurk.
Mitte ainult enda jaoks, vaid ka lähedaste lahkumise puhul.
Milline lohutus, et meil on jällenägemislootus -
me ei ütle hüvasti, vaid nägemiseni.
- Kas see ei tee mitte elu suuremaks ja väärtuslikumaks,
kui meil on meeles, et see kord lõpeb?
Meil on kasutada vaid teatud arv aastaid, piiratud aeg.
- Just. See teeb elu väärtuslikuks.
Sa mõistad, et elu on kingitus, iga päev on kingitus
ja ka Jumala poolt meile antud inimesed -
pered, abikaasad, lapsed ja teised sugulased,
nende elud on kingitus ja see, et nemad on veel alles.
Mäletan, kuidas mind valdas pärast esimesi ärasaatmisteenistusi
ja üldse pärast esimesi tööpäevi tohutu tänulikkus,
et olen veel elus, et mu omaksed on elus,
et mul on pere ja oleme täna terved.
See annab põhjust tänuks ja selle eest peamegi tänama.
Tuleb päevi ja hetki, kui asjad on teisiti,
kuid peaksime olema tänulikud heade asjade eest
ja Jumala poolt kingiks antud elu eest.
- On siin mingi sarnasus surmalähedasi kogemusi
läbielanud inimestega, kelle sõnul avaneb äkitselt kõik
nii looduses kui elus.
Nad tajuvad, et elasid enne udus ja on nüüd teadlikud aja lühidusest,
neile on jäänud vaid loetud tunnid, päevad, kuud, aastad.
- Jah. On väljend: surm õpetab elama.
See vastab tõele - surm õpetab elama.
Ka surmalähedased kogemused või igapäevaselt surmaga seotud töö
tuletab pidevalt meelde elu haavatavust ja seda,
et me ei tea, millal ise lahkume.
See annab ka oma elule teise sügavuse ja mõõtme.
- Kui küsisin sinult kristluse vastusest,
rääkisid sellest, mida Jeesus on teinud.
Kui kujutleda, et oleme tõvevoodis, siis seal ei suuda me
midagi saavutada ega sooritada. Oleme väga soorituskesksed.
Tahaksime muuta oma usuelugi väga saavutustekeskseks -
mina muutusin, mina tegin jne.
Kui aga oleme olukorras, kus oleme niiöelda alasti,
kui pole tegusid ja sooritusi, kasvab ilmselt evangeeliumi väärtus.
Kõik sõltub Jumalast, mitte minust.
- Täpselt nii.
Viimasel hetkel mõistame, et Jeesus on teinud meie eest kõik.
Jeesus hüüdis ristil: see on lõpetatud.
Ta on meie eest kõik lõpetanud ja kui toetume Temale,
avaneb meile sissepääs igavesse ellu.
See ongi evangeelium.
- Rääkisid, kuidas Jumala lohutus muutub väga konkreetseks.
Haigla hingehoidja muudab selle lohutuse konkreetseks -
kellegi kõrv on mind kuulamas.
Milline on sinu kogemuse järgi vastuvõtt?
- Toon ühe ereda näite, millest enne rääkisin,
mis vastab osaliselt sinu küsimusele.
Ühes palatis oli neli patsienti ja mind kutsuti ühe juurde neist.
Olin seal, palvetasin tema eest, laulsin ühe tema soovitud hümni,
ja tema juurest lahkudes palusid veel kaks patsienti,
et ma neidki õnnistaksin.
Kõrvalvoodis lamav haige küsis äsjalauldud hümni numbrit.
Tal oli pisar silmis.
Kuidagi oli Jumal puudutanud kõiki selle palati asukaid.
Need on imelised viisid, kuidas Jumal tihti haiglas tegutseb.
Lähed ühte vaatama ja on ehk raske,
kui ei ole täiesti privaatset rahulikku hetke patsiendiga,
samas võib see teenida just Jumala plaani.
- Oled näinud oma elus erinevaid reaalsusi.
Oled elanud nn 'gloria-elu', missindust ja muud sellist,
ning nüüd sinu praegune tegevus.
Millised väärtused on need jätnud sinu igapäevaellu?
Sul on omal pere, oled ema, abikaasa.
Millistele väärtustele tahad sa oma elus keskenduda?
- Minu töö kinnitab, et elu on piiratud, elu on kingitus.
Olen olnud tänulik Jumalale, et saan sellist tööd teha -
nii tähtsa ja sügava tähendusega tööd.
See on vapustav.
Oluline on ka see, et oma elul on mõte ja eesmärk.
Need on elu võtmeküsimused, mis teevad elu meeldivaks.
Tänu, et on võimalik olla kohal, kuhu Jumal on kutsunud,
ning täita siin elus ja ajas Jumala antud ülesannet.
- Püha rahulolu. - Jah. Võib ka nii öelda.
- Rahulolu koos jumalakartusega on suur tuluallikas.
- Hästi öeldud. Otse Piiblist.
- Aitäh, Tuula Portin, saatesse rääkima tulemast.
Õnnistust sinu töödesse ja tegemistesse!
- Aitäh ja õnnistust teiegi tööle! - Aitäh.
Aitäh teile, head vaatajad, et olite taas meiega.
Ükskõik, kas elus on kõik hästi,
või asume poolel, kus tuleb maitsta elu kaduvust,
kuulsime, kuidas evangeelium Jumala ustavusest meie elus
on kõige suurem ja tähtsam.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri