CAFÉ BIBELN
Välkommen igen till Café Bibeln!
Min gäst i dag är prosten och kyrkoherden Keijo Rainerma.
- Välkommen! - Tack!
Vi talar i dag om ett ämne som allt mer -
håller på att förskjutas från den kristna förkunnelsen -
fastän det är en mycket central fråga i Bibeln, -
nämligen evighetsperspektivet, eller evigheten, -
det att vi är på väg till ett evigt tillstånd.
Vi är alla på väg mot den slutliga domen.
Är du av samma åsikt, att detta perspektiv håller på att försvinna -
från dagens kristna förkunnelse?
Jag tänker på det ur förkunnelsens synvinkel och är av samma åsikt, -
att evighetsperspektivet har tunnats ut, -
och faran finns att det totalt försvinner.
Om Ordets förkunnelse och kyrkans lära fokuserar vid -
och lägger tyngdpunkten enbart på de världsliga frågorna, -
blir allting allt onödigare och mer meningslöst.
Frågan om evigheten träffar direkt frågan om människolivets betydelse.
Det är något helt annat att vara på väg någonstans, -
än att vara på väg till ingenting.
Det är ju alternativet, -
ateismen ger. Det finns ingen Gud, Bibeln är inte sann o.s.v.
Då är vi ju på väg mot något som upplöses till ett intet -
och då kan ju livet inte ha någon betydelse.
Så här är det.
Om evighetsperspektivet går förlorat -
förlorar vi också förståelsen -
att min lilla historia ansluter sig till en stor historia.
Jag får vara med i något som är större än vad jag själv är.
Det här försvinner.
Det är intressant att Bibeln säger nästan alla saker rakt ut, klart, -
på ett sätt som tvingar oss att tänka, -
men angående detta har en kort mening alltid tilltalat mig.
"Och liksom människan måste dö en gång och sedan dömas..."
Stora ting är ofta enkla, -
i alla fall i Bibelns ljus ser det ut så.
Om vårt liv och världens begynnelse sägs det helt enkelt: -
"I begynnelsen skapade Gud himmel och jord."
Vad slutet beträffar så är det precis så -
att människans lott är att en gång dö och sedan dömas.
Tills något mer kompetent sägs, håller vi fast vid Guds bok.
Här har vi ramen eller horisonten, -
och orienteringsredskap som ges oss.
Vi har fått livet som gåva och är ansvariga för det.
Är det inte så att när vi efter detta liv hamnar inför Guds dom, -
så betyder det att vi har ansvar för livet?
Det betyder att vi varje ögonblick lever inför Guds ansikte.
Det betyder också att varje ögonblick är vi ansvariga.
Ingen annan än den kristna människosynen -
tar människans ansvar så allvarligt.
Om jag t.ex. skulle hamna i en svår situation -
så kan jag inte fly från mitt ansvar, -
låt oss säga genom dödsporten.
Tvärtom, det bara försnabbar mitt möte -
med det ansvar jag varje ögonblick har.
Till frågan om den yttersta domen hör det glädjande budskapet -
att i något skede möter vi en fullkomlig -
rättvisa, rättfärdighet, godhet och sanning, -
som kommer fram.
Det här är ju som ett sista hopp för de offer för olika orättvisor -
som måste lämna detta liv med den bördan.
Med den gnistan av hopp: "Nu går det så här, -
men en gång skipas en fullkomlig rättvisa."
Här i världen kan vi bli mycket orättvist behandlade, -
vi kan bli orättvist dömda men en gång sker en fullkomlig rättvisa.
Detta garanterar vår allsmäktige och allvetande Gud och Hans dom.
När vi i Bibeln läser om den slutliga domen, -
så finns det ingen plats för tanken att allt upplöses till intet, -
eller för tanken om reinkarnation, -
utan där finns två alternativ.
Ja, vi kan tänka oss att den bibliska historieuppfattningen är en sträcka -
som har en början, så som också den moderna forskningen -
anser om världsalltet.
Det har sin början, världen har inte alltid funnits.
Bränslet skulle ha tagit slut för länge sedan.
Vår historia har också sitt slut, -
och slutet är vid den yttersta domens vändpunkt -
och evigheten börjar, -
en tidlös tid.
Och evigheten betyder i Bibelns ljus endera -
evig tillvaro i Guds närhet, -
alltså i Hans närvaro som är skönhet, kärlek, godhet, -
tröst och allt det som man kan placera under ordet "gott".
Eller så är det evig skilsmässa från allt detta goda.
Det vill säga fördärvet eller helvetet.
Samtidigt ger det här livet ett väldigt värde, -
det är inte bara så att "där trädet faller, förmultnar det", -
utan jag, och varje människa, är en evighetsvarelse, -
Det ger samtidigt en mycket allvarlig dimension åt livet.
Alla ord, gärningar och tankar blir en gång utvärderade.
Det är som om vi skulle skriva en bok -
och den bilden använder ju Bibeln då den beskriver den sista domen.
"Böcker öppnades ..." -
Gärningarnas bok och Livets bok öppnades.
Det är en bild som används om evigheten och den slutliga domen.
Man kunde också säga att evigheten på sätt och vis är ett eko av tiden.
Såsom vi här svarade först och främst på evangeliets inbjudan, -
ja eller nej, så svarar evigheten en gång med -
kom eller gå bort.
I Bibeln finns det ställen som påminner oss om detta.
På ett ställe står det att för varje ord -
som människan uttalar är hon ansvarig och blir bedömd.
Det vill säga att allt har bokförts, alla tankar, ord och gärningar.
Tanken gör oss rätt så dämpade. Det finns inte någonting -
som förblir hemligt inför Gud.
Här finns det såklart mycket som den ena eller den andra inte vet.
Men Gud vet absolut allt -
och en gång är allt blottat inför Honom.
Ja, precis så här uttrycker Bibeln det, -
att allt ligger öppet och blottat för Honom -
som vi får stå till svars inför.
Den slutliga domens verklighet är så förkrossande för människan -
att det inte ens längre lönar sig att säga -
att man har försökt sitt bästa, -
eller att man försökt att gottgöra sina felaktiga handlingar, eller dylikt.
Jag måste få Guds hela och fullständiga nåd, -
andra möjligheter har jag inte.
När vi tänker på det att andra möjligheter inte finns, -
så låt oss tala om helvetet, eller förtappelsen.
Det är, som du sade, att bli utanför allt det goda som Gud har.
En del säger om det att det känns som ett orimligt straff, -
att vara evigt förlorad för de synder jag gjort här i tiden.
Hur svarar du på en sådan tanke?
Först och främst är det bra att märka att det är Jesus -
som talar mest om himlen och varnar för fördärvet.
Han är ändå även i kärleken vår fullkomlige Herre.
Jag kan inte som predikant inbilla mig att jag eller kyrkan -
på något vis skulle vara kärleksfullare -
om vi inte så värst mycket framhåller förtappelsens fara.
Kanske jag skulle svara så.
Vad syndens och domens allvarlighet beträffar är vi jäviga, -
för att vi själv är så inblandade, -
och vi har förmågan att bagatellisera.
Man kunde säga så, att den som strävar efter -
att bli av med Gud i detta liv, -
han får gå.
Visserligen lever ingen helt avskild från Gud, -
Han låter solen skina likväl på den icke troende som på den troende -
och låter jorden bära frukt.
Han ger vänner som uppmuntrar och tröstar, -
oberoende av människans tro eller otro.
Här är vi på så många sätt delaktiga av Guds närvaro -
att vi inte förmår ana hur det är att vara helt avskild från Honom.
Den riktning vi här i livet väljer -
kommer att vara den som sedan för- verkligas och fortsätter i evigheten.
Vad som än nu känns orimligt och vad ej, så finns ju också synpunkten -
att om vi säger att Gud är kärleken och allsmäktig, -
varför avlägsnar Han inte då det onda ur världen?
Vi svarar med Bibeln: Han kommer att göra det.
För det finns det redan en plats.
En dag kommer djävulen och allt som hör till honom -
att stängas in på den reserverade platsen.
Detta gör det fullkomligt goda möjligt.
Detta kunde man kalla helvetets evangelium.
Låt oss tala litet om det andra alternativet, himlen.
Också den håller på att glömmas bort nuförtiden.
Kristendomen vill snarare bana sig en plats här i världen -
och motivera sin existens genom att göra goda gärningar, -
men himlen är en verklighet. Jesus kom för att dö för vår skull, -
så att vi skulle komma till himlen till Guds gemenskap.
Det är helt annat att tala om några levnadsår, -
om några ögonblick, vad de än må innehålla, -
än att tala om evigheten.
När vi läser Bibeln blir det mycket snabbt klart -
att vår Herre inte främst kom för att en aning -
förbättra det korta liv vi nu lever.
Ofta innebär tron på Honom förstås också det.
Men Han kom för att hälsa oss -
från Guds andra verklighet, -
där hela vår synliga värld har sin härkomst.
Dit återvände Han och Hans stora budskap var -
att vi har en himmelsk Far som väntar att alla Hans barn kommer hem.
I Uppenbarelseboken beskrivs hurdan himlen är, -
"...och han skall torka alla tårar från deras ögon. "
Alltså är allt väl.
Om vi verkligen begrep det så skulle vi säkert inte orka leva mera.
Vi kan bara ana det och då det är fråga om sådana här saker -
får vi lov att ty oss till vad Bibeln säger.
Nu har vi talat och påmint oss själva och -
andra om att en evig himmel finns -
och att ett evigt fördärv finns.
Vad är det som avgör var jag tillbringar min evighet?
Jesus beskrev den slutliga domen.
Alla kommer dit och ingen blir borta -
och det avgörande stället tycks vara: -
"... vad ni har gjort för någon av dessa minsta....
... det har ni gjort för mig."
Det vill säga, vårt förhållande till Jesus Kristus -
avgör inte bara vårt förhållande till dessa minsta -
utan också hur det går för oss vid den slutliga domen.
Jag hänvisade tidigare till stället där Jesus säger: -
Då sägs till de ena: "Kom, ni som har fått min Faders välsignelse..."
Och till de andra: "Gå bort från mig..."
Samma saker finns det här, nu i detta liv.
Vi har ett evigt evangelium som säger: Kom!
Jesus sade: "Kom till mig..."
Låt Gud ta hand om ditt liv, kom till Kristus.
När vi här får nåden att komma -
betyder det också att vi en gång får höra ordet: "Kom!"
Om vi här går bort, vänder ryggen, -
inte bryr oss eller känner oss inte behöva det, -
eller vad som än ligger bakom, -
blir vi en gång i evigheten tillsagda: "Gå bort!"
Ungefär så här kan man beskriva det.
På så sätt kan man förstå katekesens ord om -
att det dyraste i vårt liv är få känna -
Jesus Kristus som vår personliga frälsare.
Vi sysslar så lätt med det ena och det andra, -
och i en andlig blindhet förbiser vi -
att det bara är en kort väg till den slutliga domens ändhållplats -
och att därifrån går vi till evigheten.
Därför skulle det vara viktigast att lära känna Kristus som Frälsaren.
Min första arbetsplats som präst var i Kotka -
och vid infartsvägen, vid Langinkoski kyrka, -
fanns en stor skylt där det stod: "Förbered dig att möta din Gud."
Den talade till dem som körde förbi -
och nu frågar jag mig själv: hur kan jag förbereda mig -
för den sista domen och evigheten?
Man kunde säga: se till att förhållandet är i skick, -
att kontakten fungerar.
Då är det fråga om kontakten till Gud, som vi kallar tro, -
och sedan kontakten till din närmaste, som vi kallar kärlek.
När vi står vid sista porten och den sista stunden är kommen -
och vi ännu får vara vid våra sinnens fulla bruk, -
så tycks nog det sista och viktigaste vara att vi undrar -
om våra relationer varit i skick -
när vi nu förflyttas till evigheten.
Det betyder att om de med mina närmaste inte är det -
så har jag ännu tid för kärlekens bikt.
Den kristnes första goda gärning är att han reparerar de gamla onda.
Det här blir viktigt när vi inför Gud får avlägga bokslut -
och möta en nådig Gud -
och få förvissning om att nu är jag Guds barn.
Här kan det hända att någon tänker -
att det är svårt be om förlåtelse, -
men det hjälper om man kommer ihåg -
att man själv är på väg till att utvärderas.
Det är ju ett privilegium att på förhand kunna komma överens -
med resesällskapet på vägen till den plats där vi alla bedöms.
Alldeles, och om vi ställer vårt livs olika valsituationer -
och frågor mot evighetsbakgrunden, -
så kommer nog många saker i ett alldeles annat sken.
Jag kan angående någon oärlighet eller frestelse -
fråga eller fundera på vilken betydelse det har -
för min eviga lott.
Vilken betydelse har det här sett ur evighetsperspektivet?
Jag tror att det har en väldigt stor inverkan på vårt praktiska liv.
Vad det betyder är att vi får hopp, -
kraft och mod utgående från slutet.
Mot oss lyser ett obegripligt ljus.
Hemma väntar man på oss.
Redan genom historien, om vi t.ex. tänker på de första kristna -
som stämde upp till sång när de trädde in på arenan -
framför rovdjuren -
eller negerslavarna på bomullsplantagen. Vad gjorde de?
De sjöng om himlen.
De människor som har spelat, sjungit och talat om himlen, -
är de som har fått mest till stånd här på jorden.
Detta är en underlig sak, och inte som någon kunde säga, -
att vi borde leva detta liv och inte tänka på det himmelska.
Men dessa står i mycket tät förbindelse till varandra.
- Man hör ibland sägas att man inte ska vara så himmelsk -
att man inte är till någon nytta här på jorden.
Men man kan fråga sig, -
om det inte är så att den som har hjärtat mest i himlen -
gör mest nytta här på jorden.
De kristna har sedan gammalt uttryckt detta med tanken: -
"handen på plogen och hjärtat i himlen".
Är det så att då vi är evighetsvarelser, -
så har det också en dimension som berör missionen?
När vi själva är på väg mot evigheten och alla andra också är det -
så är en viktig sak att föra vidare det goda budskapet om Jesus -
så länge vi ännu är här i tiden.
Inte bara den missionsbefallning som vår Herre gav oss, som borde räcka, -
men om vi tänker på de hälsningar Han kom med, -
om himlen, från den himmelske Fadern, -
att Han återvände dit och sade att Han kommer tillbaka för att hämta oss, -
och förberedde vägen...
Kan det finnas någonting större och viktigare -
som berör varje människa?
Det är fråga om allas vår andel av evigheten.
Vi har fått ett sådant budskap att föra vidare.
Det kan inte finnas en viktigare uppgift, -
inte heller en större motivation än det här.
Sådan har den ju också varit genom hela historien.
Många har farit, men kanske i den västerländska kristendomen, -
också detta håller på att tunnas ut -
och tjänsterna går mera ut på att göra det alldagliga livet lättare.
- Det var den inflytelserika Osmo Tiililä som sade -
att kyrkan finns till för att här dör vi.
Säkert hänvisade han till detta att vi dör och den sista domen kommer -
och evigheten kommer, och för detta finns kyrkan till.
Alldeles, kanske budskapet om himlen känns för bra för att vara sant.
En gång kommer vi att se det.
Ingen vill säkert bli besviken av småsaker, -
för att inte tala om i en så här stor sak.
Om ingenting finns blir ingen heller besviken.
Om detta har vi den heliga Bibelns uppenbarelse.
Kanhända har Gud satt ett litet evighetshopp i våra hjärtans inre.
I livets olika svårigheter -
hoppas vi alltid att morgondagen blir bättre, -
att det blir lättare och att kanske framtiden har något -
gott och lyckligt att erbjuda också mig.
Med visshet kan vi säga att något storartat är reserverat för oss.
Tack Keijo Rainerma för att du var med i programmet -
och påminde oss om evighetshoppet.
Tack till er bästa tittare.
Låt oss hålla detta i minnet fastän den här tiden -
försöker dränka oss i allt det världsliga.
Låt oss försöka komma ihåg det faktum att vi är evighetsvarelser -
och att vi varje sekund är en sekund närmare, -
vår egen slutliga dom och evighet, -
men att Jesus finns och kom -
för att se till att vi tillbringar evigheten i himlen och inte i helvetet.
Tack för att du var med i programmet.
Vi ses igen om en vecka i Café Bibeln.
Översättning: Himlen TV7