CAFÉ BIBELN
Välkommen igen till CAFÉ BIBELN.
Min gäst idag är sångerskan och låtskrivaren Nina Åström.
- Välkommen till programmet. - Tack.
- Du har igen gett ut en ny skiva: -
Nina Åström: "The Way We Are".
Att göra en skiva kräver mycket tid och energi -
och många människor är involverade.
Vad var det som gav gnistan till den här skivan?
De första gnistorna till skivor -
kommer från de tankar som inspirerat till texterna.
Sedan tonsätter jag texterna.
I det här fallet började processen för två år sedan.
Med producenten Dan Weeks från London -
som då bodde i Finland började vi diskutera sångerna.
Vi bollade hit och dit med idéer ganska länge.
Det aktiva studioarbetet tog sedan ett halvt år.
- Men allt börjar med att man får en text?
- Ja om man är låtskrivare -
utgår det från ett behov av att kommunicera.
Det kunde ju räcka med en text, -
men om du vill dela med dig till många människor -
kan man göra en skiva.
Man kunde också skriva en bok men det är inte mitt sätt.
Här har jag orden till låtarna.
Här finns många intressanta låtar.
En låt som jag vill diskutera med dig heter: -
"Common Courtesy" eller "Ren hövlighet".
Det är ett ganska speciellt namn.
Jag har inte hört många låtar med det namnet.
Men det är en fin låt, vad är det frågan om?
Allt utgår från mina egna observationer och tankar.
Det att jag märker -
att jag blir så väldigt glad -
över att någon gör något alldeles litet -
t ex en liten artighet eller något som hör till god ton.
Att någon öppnar dörren -
eller säger något vackert eller vänligt som ändå är sant.
Men man behöver inte säga något som inte är sant.
Man kan alltid säga något vänligt som också stämmer.
När någon gör så mot mig är det en så stor sak.
Men jag inser att vi alla känner lika.
Vi tänker inte på hur mycket det kan betyda för någon annan -
när vi visar vänlighet och hänsyn.
Vi kanske inte säger något ovänligt -
men vi låter kanske bli att säga något.
- I första versen säger du så här: -
"Men jag blir varm inombords -
när någon öppnar dörren av helt vanlig artighet."
- Ja.
- Var det en speciell händelse som fick dig att märka det här -
eller beskriver du en allmän situation?
- Naturligtvis finns det konkreta händelser -
men jag försöker ge en speciell bild i texten -
en liten sak som öppnar för mycket mer.
Just så fungerar texten här.
- Du sade att man inte behöver säga sådant som inte är sant.
Är det så att hänsynsfullheten ska vara ärlig -
så att det inte blir smicker när man berömmer någon?
Bibeln varnar ju för smicker. - Ja.
- Smicker är fel, men var går gränsen?
Man måste avgöra från fall till fall.
Men man kan alltid säga något gott som är sant.
Man måste tala sanning -
för att det är rätt som du sa man ska inte ljuga.
Människor märker också lätt -
om man är oärlig och gör det av medömkan.
Det får motsatt effekt.
Är det här en kulturfråga?
Du är ju finlandssvensk som jag -
och i Finland tycker vi kanske -
att finnarna är litet buttra.
Jag upplever mig själv som en mycket finsk finlandssvensk.
Men inte ser vi hos oss åtminstone för mycket -
av verbal uppmuntran, praktisk vänlighet och hänsyn -
som det talas om i den här biten. - Nej.
- Är det en kulturfråga, hur var det i USA när du var där?
Ja man är nog vänligare och hänsynsfullare utomlands.
Där finns ju risken att det blir ytligt.
Det ska vara balans, en bra medelväg.
Men det att det är sant och vackert och bra -
det är en oslagbar kombination i varje kultur.
Då är det inte risk för att det blir ytligt struntprat.
Jag tror att vi finländare tänker ungefär -
att "vem är nu jag att säga..." eller -
"nog vet hon ju det själv..."
Att man nu inte säger för mycket...
Ändå vet man hur härligt det känns när man själv får uppleva det.
Det här är väldigt viktigt, inte bara arbetskamrater emellan -
eller med någon vän, utan inom familjen.
Lätt blir det så makar emellan eller mellan föräldrar och barn -
att man till vardags glömmer bort artighet och gott uppförande.
När de är ens närmaste -
hälsar man kanske så här på morgonen...
Men vad händer om jag bemöter t ex min man -
lika artigt och vänligt som en gäst?
Öppnar dörren, eller häller i kaffe eller något liknande.
En liten sak som kan få kärleken att blomstra.
- Det finns ordstäv om det här.
Vi säger att någon räddade min dag...
eller förstörde min dag.
Det kan hända att en liten sak -
t ex att du råkar bli ovänligt betjänad -
sätter igång en kedja av irritation -
som förstör hela stämningen på arbetsplatsen.
Om det fortgår förstörs hela atmosfären.
När man möter allmän hänsyn märker man det garanterat.
Det har med respekt och kärlek att göra.
Det här är naturligtvis bara en liten del av det -
men kärleken är ofta mycket praktisk.
Här är det bra att börja. Det är aldrig fel.
- Det är spännande här i tredje versen...
alla dina låtar går ju här på engelska...
I tredje versen sjunger du så här: -
"It's not the whole story, I know it's not all it takes."
Det här är inte allt, jag vet att det behövs mer.
Vad är det du syftar på här?
Det att vara vänlig och artig som vi talat om är bra -
och det är bra men det betyder inte -
att bara vi är snälla flickor och pojkar och goda människor -
skulle det göra oss till kristna och ge oss frälsning.
Det är bra saker och därför ska man göra så -
men vår rätt att finnas till grundar sig på -
att våra synder har burits på korset och att vi är friköpta.
Fast vi är hur buttra som helst -
gäller frälsningen ändå.
Vi kan inte lyfta oss själva i kragen.
Det är också fysiskt omöjligt.
Ändå är det bra att börja här men det utgör inte grunden.
Du talade om den andliga sidan av saken.
Gal 5:22-23 säger: "Andens frukt däremot är -
kärlek, glädje, frid, tålamod, vänlighet, godhet, -
trohet, mildhet och självbehärskning..."
Det kommer ganska nära.
Ja, det svarar mot de här sakerna.
De här sakerna är så vackra för att de är sanna och från Gud.
- Här kallas de också för Andens frukt.
De beror på något annat.
Om jag märker att -
nu har jag inte varit hänsynsfull varken hemma eller annars, -
på sistone har jag igen varit "din egen lilla gris" -
(uttrycket lånat från en boktitel).
Då måste jag som du sade söka källan utanför mig själv -
ur djupet av mitt gudsförhållande.
Ja, det är en märklig balans -
och det står om det i Bibeln i Jakobs brev.
Det här om frälsning genom goda gärningar -
eller av nåd genom tron allena.
Jag vet från mitt eget liv -
och liksom du och varje tittare vet -
att allt verkligen inte alltid går som vi vill.
Felar vi inte i vårt handlande så felar vi i våra tankar.
Vår frälsning kan inte grunda sig på det.
Men när vi småningom förstår -
att vår existens är helt beroende av -
vad Jesus gjort och att Gud är vår klippa.
När vi får koppla oss till den kärleken -
märker vi småningom att den flödar vidare.
Jag kan göra en annan människa något gott.
I vår tid ger man känslorna stor betydelse.
Om det känns...men om det inte känns behöver man inte göra något.
Sällan känner vi att vi vill göra något gott.
Men fast du inte tycker om en människa -
kan du ändå älska henne.
Det låter konstigt men kärleken är snarast en inställning -
eller handlingar eller ord -
eller att man låter bli att göra något som skadar någon.
Och är det inte så -
att om du hyser negativa känslor för en människa -
men bemöter henne med goda gärningar -
genom att t ex visa allmän hänsyn -
inverkar det också på dina känslor. - Ja det är så sant.
Det verkar också psykologiskt så.
När du väljer att ändå göra något gott -
börjar du se personen med nya ögon.
- Du har en annan låt som heter "Call My Name".
Berätta om den. - Där går jag på ett djupare plan -
till att jag är inför Gud, att jag är godkänd -
och till vad Han gjort för mig.
- Här sägs att man kan komma tillbaka -
hur många gånger som helst.
Komma tillbaka varifrån vart?
- När jag skrev texten tänkte jag för egen del -
att jag har varit troende i så många år.
Och när jag ännu gör saker som är fel -
och låter bli att göra sådant som är bra -
tycker jag att jag nu borde ha kommit över vissa saker.
Jag har mina återkommande synder.
Du har dina synder som kanske inte är problem för mig.
Jag vet mina egna synder som jag alltid faller för.
När man länge har levat som kristen -
tänker man att: "Så här får jag inte göra mera."
Så märker man att man igen har fallit.
Förnuftet, det världsliga tänkandet, säger: -
"Du kan inte mera få nåd för det här -
det här borde du redan klara."
I den situationen känns det...
Man får syndanöd.
Det känns som att blodet stelnar i ådrorna.
Det känns förfärligt man inser vad man igen gjort.
Så kommer Satan och säger att ur det här kommer du inte.
Din känsla säger det och ditt hjärta säger det.
Då måste jag gå till Bibeln och lita på vad där står -
oberoende av mina känslor.
Det här är Bibelns löfte.
Sedan kan jag inte säga annat än "Call My Name" (kalla på mig).
Hitta mig och övertyga mig -
för jag kan bara klänga mig fast vid Dig Jesus -
men Du måste göra det, hitta mig.
- Det är som en relation till en person.
Absolut.
Du talar om att komma tillbaka -
från att ha fallit i synd.
Kan du ge ett exempel på något som du märker -
att du gjort fel och du vill komma tillbaka?
- Jag märker att för mig...
För många är synd något man gör, säger eller tänker.
Men för mig är det ofta något jag inte gör, säger eller tänker.
Jag märker ofta att man utåt kan verka ganska syndfri -
om man inte gör något alls bara sitter hemma så här.
Men vi är ju inte kallade att bara hålla oss borta från något -
att göra ingenting -
utan vi är kallade att göra saker -
och att leva i gemenskap med en person.
Det är vad jag menar.
Mitt grundproblem är att jag inte vågar ha tillit.
Jag vågar inte lita på -
att Guds löften gäller mig -
och att Guds plan för mig är bra.
Det är mitt grundproblem.
- Om man jämför med förhållandet mellan två makar -
behöver synden inte vara att man sagt eller gjort något elakt -
utan att man inte mera bryr sig -
att man inte mera visar uppmärksamhet och kärlek.
Det är samma sak.
Då jag inte lever i Guds kärlek och ger den vidare -
då är jag inte där jag ska och jag borde gå tillbaka -
Ja, för den kristna tron innebär inte -
att vi skulle ha ryggradskänsla för -
att alltid veta precis hur vi ska handla -
eller inte handla: "Du skall inte..."
Jag gör kanske inte så -
men vad gör jag då? Vad är grejen?
Naturligtvis utgör etiken en del -
men grejen är förhållandet till Jesus, att jag litar på Honom.
- Jag kommer att tänka på skenhelighet.
Det att jag undviker vissa saker -
och inbillar mig vara en bättre människa.
Jag har inte på länge levat i Guds kärlek -
och gett den vidare.
Men jag tycker att jag är en ganska bra människa -
för att jag avhållit mig från syndiga saker.
Och du kan hålla upp fasaden. Man kan inte anklaga dig.
Men Gud ser på ett helt annat sätt.
- Det viktiga budskapet här är -
"Grace is not for conversations, oh no grace is for life" -
Nåden är inte för diskussioner, fast vi diskuterat, utan för livet.
Nåden är liv.
Och du vet vad den är först när du verkligen behöver den.
Man kan tala om nåden utan att därför förstå vad den är.
Det är först när du ligger på knä och vet -
att utan nåd finns ingen utväg.
Och sedan förundrar du dig så -
att du knappt vågar tro och lita på den.
Tack Nina Åström att du berättade om dina sånger för oss.
Jag önskar dig välsignelse i ditt sjungande och låtskrivande.
Tack bästa tittare.
Nina Åströms nya skiva heter "The Way We Are".
Där finns en sång om nåden som vi just talade om.
Den här nåden som är för livet är en stor sak.
Den är viktig för oss alla också för dig.
Var välsignad, vi ses igen nästa vecka i CAFÉ BIBELN.
Översättning: Anneka Eklund Himlen TV7