CAFÉ BIBELN
Välkommen med till Café Bibeln igen.
Vi fortsätter med det intressanta temat från förra veckan.
Vår gäst är Pentti Heinilä.
Pentti Heinilä, du har gjort en del av ditt livsverk -
genom att smuggla biblar.
Eller dolda transporter.
Bibeln var en förbjuden bok i Sovjetunionen.
Ni förde in mycket kristen litteratur och biblar.
Ni fick med er viktig information om de förföljda kristna.
Det hände då det var mycket svårt i Sovjetunionen.
Början av 1960-talet till slutet av 1980-talet.
Det var svårt för de få evangeliska kristna där.
Över 1000 av dem satt i fängelse.
Deras sammanlagda straff var 4000 år.
Allt bara för att de trodde på Jesus.
De ville vara kristna. Sådant var det då.
Du var då med i ett arbete -
som kom med stöd utifrån. Biblar in och information ut.
Hurdan var denna tid?
Varannan person vi samarbetade med -
hade erfarenhet av fängelset.
T ex Nikolai Grapov, författare och pastor -
satt över 30 år i fängelse på grund av Kristus.
En lång tid. Mihail Horeb, min närmaste arbetskamrat -
en rysk broder, var i 22 fångläger under ca 20 år.
Han fick uppleva ett och annat.
Han satt i en cell med kriminella som väntade på dödsdom.
Han hade så fruktansvärda erfarenheter -
att jag inte kan berätta om dem alla i detta program.
Han nämnde om en lustig detalj.
Då en pastor blev dömd till fängelse -
så var det första man skulle lära sig då man vaknar -
att man inte vaknar för ivrigt, utan rör sig långsamt.
Varför det då?
Horeb blinkade med ögat och sade att råttorna i fängelset -
sökte värme och kröp upp längs fångarnas hela kroppar.
Då man vaknade på morgonen -
och rörde sig långsamt så förstod råttorna att det var morgon.
De hoppade ifrån britsen in i sina hålor.
Om man rörde sig snabbt blev råttorna rädda och bet.
Det här hände kanske inte alltid.
Men pastorerna hade sådana erfarenheter.
De har befunnit sig i svåra omständigheter -
för Kristi skull.
De satt i sådana mycket kyliga celler.
Horeb hamnade också i en dödscell, en sk afrikansk cell.
På golvet fanns vassa plåtskivor.
Foten rymdes precis emellan.
Om fången somnade och förlorade medvetandet så ramlade han -
föll han på de vassa skivorna.
Hela kroppen blev helt svart.
Det enda sättet att klara sig var att lägga fötterna mellan skivorna.
Sedan skulle man luta sig emot den kalla betongväggen.
Då kunde man sova i någon minut.
Horeb hamnade i en sådan cell.
Han klarade sig vid liv.
Mitt i allt detta var det väckelse.
Det uppstod en sk kyrkokamp. Kan du berätta om det?
I början av 1960-talet -
hade vi väckelse i Finland. Samma ande fanns i Sovjet.
Speciellt bland de unga.
Det ateistiska Sovjetunionen -
strävade efter att förena kyrka och stat.
En väckelseledare, Gennadi Krutskoff upplevde -
att det är fel att en ateistisk stat bestämmer över kyrkan.
Han begav sig in i en kyrkokamp.
Han fick en ledig dag och reste till Kaukasus -
för att träffa en bror som suttit 25 år i fängelse.
Han berättade om sin vision att kämpa för kyrkans frihet.
Kyrkan behöver få följa Bibeln -
och inte statsmakten.
Brodern som hade lidit mycket och torterats i fängelse -
var trött och orkade inte. Han sade till Krutskoff: -
"Om du hade kommit tidigare och talat -
så hade jag sagt dig, gör inte detta. Du kan inte -
skilja åt kyrka och stat. Det är i onödan."
Krutskoff återvände hem en smula nedslagen.
Han stannade hos sin far i Moskva.
Han fick höra att han tas till fånga då han kommer hem.
Han gick under jorden.
Han tillbringade 28 år av sitt liv under jorden.
En del av tiden i fängelse. De sista 20 åren -
i ett hemligt gömställe i Lettland.
Två västerlänningar har besökt det. Jag har gjort det.
Jag berättar i boken om vardagen där.
Det är ett stycke märklig missionshistoria.
En kyrkoledare håller sig gömd i tiotals år -
och leder kyrkan därifrån.
Krutskoff vågade bege sig in i kampen.
Församlingen fick inleda sin egen verksamhet.
Stora väckelser började sprida sig i Sovjetunionen.
- Under den tiden tryckte man i hemlighet biblar i Sovjetunionen -
och dessutom förde man in dem från utlandet.
Du har några exempel. Vad är den blå boken?
I Sovjetunionen -
fanns 127 olika språkgrupper.
Största delen av dem hade aldrig haft Guds Ord.
Inte en enda rad. Några få språkgrupper hade det.
Då vi inledde projektet med den moldaviska Bibeln -
en folkgrupp på tre miljoner vid Svarta havet -
så rörde sig handskrifterna i hemlighet.
En av våra präster förde -
handskrifter till Moskva längs benen med idealbindor.
Handskrifterna granskades där.
Översättningen gjordes av en ung mycket språkbegåvad man.
Han inledde inte sina studier vid universitetet -
innan han översatt Nya Testamentet.
Man byggde en slags rekvisita för honom.
Han var "honungsodlare".
Man placerade några bikupor i skogen.
Han hade med sig en hund som varnade om någon kom.
Där odlade han bin och översatte -
Nya Testamentet till moldaviska.
Senare översatte han hela Bibeln. Det var fint att kunna ha -
med sig de färdiga biblarna till Moldavien.
Vi hade varit med om projektet från start.
Du har ett mycket litet Johannesevangelium.
Vad är det för något?
Ett så kallat evangelium för fångar.
Vi fick veta att man i Holland kunde trycka -
det här är specialplast. Det går inte sönder.
Det får bli smutsigt. Man kan lägga det i tekannan.
Man bara putsar av boken så kan man läsa igen.
Vi lät trycka dessa för troende fångar i Sovjet.
Boken ryms i en rysk tändsticksask.
Alla fångar och troende soldater fick en sådan.
De transporterades i de märkligaste gömmor.
Den ryms också igenom ett nätstängsel.
Man skicka den igenom om man har möjlighet.
Någon hade bakat in en i ett bröd man hade med sig -
då man förde mat till fångarna.
Tack var den här lilla boken fick troende fångar och soldater -
sin andliga föda.
Hur fick man in dessa böcker i landet?
Du har ett gammalt batteri där.
Man hade dessa i stora lönnfack.
I det här batteriet -
transporterades kyrkoledarnas hemliga kassettmeddelanden -
om mission. Det rymde två kassetter.
Här finns ett normalt fungerande batteri, stort som en nagel.
Den hemliga polisen hittade kassetterna.
Det var en överraskning för oss.
Det beskriver paradoxen hos Gud.
Samtidigt som man fann detta lönnfack -
gick 60 000 biblar igenom vid samma gräns i en långtradare.
Dem fann man inte. - Dessa användes alltså för transport.
Du har en sko där. Någon kan undra varför vi har en sko på bordet.
Berätta vad skon är.
En troende metallarbetare svarvade av en bronsstav -
en skobotten i hälen.
Här fanns ett viktigt hemligt budskap.
Det kunde ha att göra med tryckverksamheten.
Någon information om arbetet.
Skon kunde inte transporteras i flyg.
Den innehåller metall. Den var för tåg- och biltransporter.
Det fanns många andra metoder.
Man transporterade också ut ur Sovjet -
mycket värdefull information -
t.ex. om de kristna fångarna.
Annars hade man i väst inte känt till situationen.
Mediakontrollen var total.
Ingen talade om de kristna fångarna. Man visste inte om dem.
Man var tvungen att smuggla ut informationen.
Transporterna gick i båda riktningarna.
All information i väst grundade sig på dokumentation.
Man publicerade inget baserat på hörsägen.
Man måste kunna uppvisa ett dokument.
Också ett kassettband -
där fångarnas närstående talar om fångarnas öde.
Det är dokumenterat material.
I allmänhet publicerade vi i väst bara dokument -
försedda med pastorers och andras underskrifter.
De skämdes inte och var inte rädda för att underteckna.
Den här typen av information var i rörelse.
Där har vi en deodorantflaska.
Största delen av volymen -
har utrymme för information.
Svenska köttbullar.
Här fanns Nya Testamenten och evangelier.
Vi var tvungna att använda olika metoder.
Det här arbetet gjordes inte bara i Sovjetunionen.
Också i t.ex. Albanien.
Det var ett om möjligt ännu striktare land.
Kan du berätta om den manicken?
Albanien utropade sig år 1967 till en ateistisk stat.
Enver Hoxha ledde landet väldigt länge.
Vi hade på hjärtat att föra evangeliet till Albanien.
Också de behöver Kristus.
Då det inte fanns andra metoder -
lade vi ett evangelium i en sådan plaststrumpa.
Ändarna svetsades samman.
Vi körde sedan till gränsen mellan Jugoslavien och Albanien.
Vi sände in böckerna i Albanien längs floderna.
Man kom inte in i landet.
Vi åkte på en resa med en massa evangelier.
Månen sken klart. Vi var nära gränsen.
Vi var spända på om myndigheterna skulle höra oss.
Vi tömde våra säckar på evangelier i floden.
Vi välsignade dem i Jesu namn.
De åkte i väg med strömmen.
Det kändes heligt.
Världens mest slutna land får evangeliet.
Vi bad att någon mamma skulle komma med tvätten till floden.
Eller att någon som badar finner dem.
Vi har fått höra att många hittade dem.
Guds nåd har fått bli tydlig genom dem.
Jag var med flyg i Albanien.
I mina kläder och i bottnen på kameraväskan -
hade jag Guds Ord. Det var en farlig resa.
Man hotade oss med graven.
Landets fiender finner sin grav där.
Vi fick leva. - Du har en slags skruv där.
Vilken är dess berättelse?
Internationella bröder, ingenjörer, byggde in -
lönnfack i bilar i Centraleuropa.
De hade ofta eldrivna motorer.
Det uppstod problem med oxidering.
Vi sände mekaniker över gränsen för reparationer.
En holländsk ingenjör sade att han under många år bett -
att Gud skulle ge en bättre metod än elmotorerna.
En morgon kom han till vår bönestund.
Han sade att Gud hade svarat på bön.
Han hade gjort en upptäckt.
Låset öppnas då man trycker med en knappnål.
Den öppnar luckan på bilen.
Den är ändå väldigt hållbar.
Det är lätt att gömma ett hål stort som ett knappnål i bilen.
Då man trycker där öppnas luckan och vi kommer åt biblarna.
Vi kan ta dem till den förföljda kyrkan.
Det var en revolutionerande upptäckt.
Riktiga smugglare kunde betala för den men den är inte till salu.
Vi kunde fortsätta tala om det här.
Tiden är emot oss.
Det har skrivits en bok om ditt liv, "Erittäin salainen" (Mycket hemlig).
Här berättas det mer om allt detta.
Boken är slutsåld för tillfället.
Den går att låna på biblioteket.
Vi ska återkomma till dess frågor med dig.
Du har haft ett verkligt beskydd under resorna.
Arbetet med de dolda transporterna lyckades.
Jag har kört 1,5 miljoner km för Guds rike.
Enligt statistiken borde jag ha varit död flera gånger -
sett till antalet km. Gud har beskyddat.
Det har funnits knepiga situationer.
Jag sitter här. Det är Guds nåd.
Tack för Pentti Heinilä för att du delade ditt liv här i Café Bibeln.
De sista minuterna av programmet i dag -
ska vi se på ett klipp från Rumänien.
En rumänsk man berättar -
hur man tog emot biblarna.
Hur biblarna gömdes och delades ut i församlingarna.
Vi ska se på det -
här till slut. Ha en välsignad vecka.
Vi ses igen om en vecka i Café Bibeln.
För 34 år sedan fick jag ett vykort.
Det var en kallelse till en annan by.
Jag gick dit, fann rätt hus och knackade på.
En ljus kvinna kom för att öppna, jag frågade efter familjen Simonis.
Kvinnan såg ängsligt på mig, var jag från säkerhetstjänsten?
Jag sade: "Prisad vare Herren, jag är på rätt ställe!"
Då hon hörde mig sade hon: "Kom in broder."
Jag steg in och de sade sig fått mitt namn och adress -
av någon i Tyskland. Jag hade ingen aning om vem det var.
Vi blev vänner och jag besökte deras församling.
De fick tillit till oss och frågade om vi ville få -
biblar till vår by.
Vi tackade ja och fann en kod då vi inte kunde säga: -
"Hej, kom och hämta biblar." Så började smugglingen.
Vi bar biblar i kassar till våra hem på natten men inte -
till kyrkan på söndag. Bara sådana vi litade på fick -
biblar i vårt hem.
De gav dem vidare till pålitliga människor.
Hemliga polisen sände agenter till varje församling.
Jag måste dölja att jag spred biblar.
På något vis fick agenterna reda på att det är jag som -
spred biblar i byn.
Då jag var på jobb på fabriken kom de och undersökte mig.
Agenterna gick också till de andra kristna om de inte -
fann något hos mig.
Agenterna fanns deras biblar men de angav mig inte.
En gamling sade till agenterna: "Jag vet inte varifrån biblarna kom.
Jag fann ett paket på min gård, jag vet inte av vem."
Då gamlingen kom till kyrkan började han gråta -
"Broder, jag har syndat, jag har ljugit!"
Hans lögn räddade mig dock, annars hade jag -
hamnat i fängelse och allt hade varit förlorat.
Även om de inte fann något hos mig fortsatte de följa mig.
Jag delade ut biblar, men så hemligt -
som bara möjligt.
Men de bröder som jag fick biblar ifrån blev upptäckta -
och då de bevakades kunde de inte sända mig böcker.
Gud verkade trots allt så att det just då -
blev revolution!
Vi kunde frakta biblar flakvis utan att bli anhållna.
Vi är tacksamma över att våra bröder i andra länder -
sände oss gratis litteratur.
Folk tycker det är konstigt numera att köpa biblar -
då de blev vana vid att få dem gratis.
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7