CAFÉ BIBELN
- Välkommen igen till Café Bibeln.
Vi talar idag om en stor och viktig sak, -
äktenskapet, och hur man lär sig leva i det -
och hur man kan få det att fungera bättre.
Min gäst är Hanna Ranssi- Matikainen, välkommen. - Tack.
- Du har länge verkat som journalist och tillsammans med din man -
har du sedan 1999 arbetat med äktenskap i Helsingfors.
Ni har tre barn.
Nu forskar du i frågor kring äktenskap -
och skilsmässor. Du har under flera år satt dig in i temat.
De senaste nyheterna i Finland är tråkiga nyheter -
då antalet skilsmässor igen stiger.
Du talar i din nya bok "Paremman avioliiton rakkauspankki" -
(ung. Kärleksbanken för ett bättre äktenskap) -
om något som kunde vara motsatsen till -
skilsmässa, du talar om äktenskapets förbund. Vad betyder förbundet?
Om vi utgår från den statistik du nämnde -
så växer även antalet ingångna äktenskap.
Det visar att man i Finland nu uppskattar familjen.
Undersökningar kring värderingar visar att unga värdesätter familjeliv, -
vardag, engagemang, trohet, -
dessa traditionella värderingar som förknippas med äktenskap.
Skilsmässorna talar om att det finns något i kulturen som inte stöder -
familjelivet. En faktor kan vara det intensiva arbetslivet.
Båda makarna behövs på arbets- marknaden och lägger sin energi -
där och hemmet får inte resurser och tid.
"Förbund" som begrepp är viktigt. Det gäller mellan människan och Gud -
och två människor emellan. Det ska skydda människan när hon är svag, -
har behov, är bristfällig, brusten. Då ska förbundet mellan två människor -
skydda henne i livet.
- Mitt i all mångfald vi har idag, vi har -
samboförhållanden, samkönade par, regnbågsfamiljer med 3-4 föräldrar, -
men du tror på äktenskapets förbund?
- Ja, både förbundet och dess roll som samhälleligt begrepp.
Majoriteten av oss upplever sig vara man eller kvinna, heterosexuella.
Sådan är majoriteten av befolkningen och boken riktar sig till dem -
och hur vi kan berika förhållandet mellan man och kvinna.
- I boken talar du om -
prioriteringar både i äktenskapet och egentligen i hela livet.
Du talar om en biblisk prioritering.
Jag ska berätta vad du skrivit här om prioriteringar.
Först är relationen till Gud.
Som tvåa maken / makan och jag själv.
Trea är barnen, fyra kontakten med kristna.
Först på femte plats är arbete och studier.
Som sexa är egen kondition och välmående -
och därefter andra människor, saker och hobbyn.
Försvara nu varför du lagt relationen till Gud först.
- Det har att göra med den gyllene regeln: Älska Gud över allt annat -
och din nästa som dig själv. Det handlar om tre relationer.
Gud kommer på första plats. Enligt skapelseberättelsen skapades -
människan främst för en relation med Gud, det är utgångsläget.
Gud såg att det inte var nog, utan människan kände sig ensam.
Då skapade Han en partner som i allt kompletterar den andra.
Därför - om jag älskar mig själv, förmår jag också älska den andra.
Älskar jag inte mig själv kan jag inte heller älska den andra.
Därför är det lika viktigt att älska sig själv, som andra.
- Därför finns de båda på andra plats. - Ja, om jag tar hand om mig själv -
förmår jag också ta hand om min make eller maka. - Barnen är trea.
Före jobbet, andra människor, den egna konditionen...
- Ja. Det handlar om att fostra nästa generation -
och i skapelseberättelsen får vi människor i uppdrag -
att föröka oss, uppfylla jorden, odla och skydda skapelsen.
Det har på ett sätt att göra med förökning, fostran av avkomman, -
att ta hand om andra och ett erkännande att jag är en grogrund -
för nästa generations välmående.
Därför kommer barnen före det som är utanför familjen.
- Samtidigt är det en ganska radikal tanke att barnen är så högt på listan -
över prioriteringar. Man kan tänka sig att ur barnens synvinkel, -
även om de inte förstår det, är det väldigt bra om föräldrarna -
prioriterar barnen så högt. Det kan innebära radikala lösningar -
eftersom det är lägre på listan att sköta den egna konditionen, -
hobbyn och jobb.
När barnen getts en, hoppar de över andra punkter på prioriteringslistan.
Ibland måste man göra tuffa val och bestämma att en hobby får ge vika -
för barnen behöver mig, eller? - I praktiken, ja.
Själv har jag fått tröst, som trebarnsmor, av att barnen är små -
bara en kort tid. De är inte små för evigt och jag behöver inte för evigt -
lägga mina mål, det jag brinner för eller min kondition till sidan.
Det är en begränsad period under vilken jag sköter nästa generation -
framom mig själv. Det talar mot vårt begrepp om individuell tid -
och tanken på mina behov, att mina gåvor inte får gå till spillo.
Ibland gör man det på andras bekostnad,men det här talar emot det.
Om mina kära ska förstå att de är viktiga för mig, måste jag göra val -
som gynnar dem. Man säger ofta att dygnets timmar inte räcker till -
för att förverkliga allt jag vill. Det är sant, man är tvungen att välja -
det som är viktigast just nu och det innebär -
att ge upp något till förmån för något annat.
- Det är nästan som en jordbävning i det egna livet -
redan när barnen föds. Om man haft inställningen att 24 timmar inte räcker-
för mig själv, och plötsligt kräver en liten baby alla 24 timmarna...
- Exakt. Det är dessutom så fysiskt, något som är hud till hud -
nära och kräver ständig uppmärksamhet så att jag inte -
kan fortsätta med mitt utan genast måste tillfredsställa en annans behov.
Det tvingar en att se på en själv. "Jag" ska bara ta hand om en annan.
Det är hälsosamt. - Å andra sidan, om någon kämpar med att orka -
ta hand om ett litet knyte. När man orkar göra det -
och sedan 15-20 år senare ser sitt barn ha framgång -
är belöningen mer än tusen gånger större än allt besvär man haft.
- Ja. Jag kan vara stolt över vad han eller hon är -
och att jag möjliggjort det genom att på sätt och vis -
ha många olika roller som jag kan njuta av när jag gör det möjligt -
för barnet att må bra. Vad vi än gör i livet, oberoende av position -
på jobbet eller i ledarskap, är det oftast att betjäna andra.
Även om jag är VD på ett företag, möjliggör jag i praktiken andras -
välmående. Det kan förverkligas i liten skala inom familjen.
Där är jag samtidigt både ledare och de andras tjänare -
och möjliggör barnens välmående.
- När jag läste boken och nu när jag lyssnar till dig -
kommer jag i själva verket att tänka på att hela frågan -
handlar om vårt individuella liv och att växa som människa.
Att småningom upptäcka att det finns andra än jag själv i världen -
och att det rikaste livet inte kommer av att leva bara för sig själv -
utan för någon annan, tjäna någon.
Utan att jag själv skulle bli tillintetgjord och utan egna behov.
- Ett för mig kärt exempel finns i Bibeln när lärjungarna -
tvistade om vem av dem är störst. Det är en mänsklig fråga, vi frågar oss -
vilken position vi har, hur viktig jag är i olika sammanhang.
Jesus svarade att den som vill bli störst ska vara de andras tjänare.
Det är ett bra budskap både till kristna och vem som helst -
att vill man vara verkligt stor, måste man bli andras tjänare.
- En sak till när det gäller prioriteringar.
Gudsrelationen kommer som etta. Kan du förklara -
om det tär på eller styrker det övriga?
Om Gud kommer först och först därefter maken/makan och barnen?
- Själv ser jag det som en kraftkälla.
I hurudana samhälleliga omständigheter vi än lever -
är vi kallade att tjäna Gud. Ett bra exempel är Daniel.
Han tjänade sin tids största makt under Nebukadnessar.
Trots det tillbad han Gud, minst tre gånger per dag, för att få vishet -
för olika situationer och ansågs vis när han litade på Guds vishet.
Gud var hans kraftkälla.
Ett annat exempel är Ester som för en viss tid fått en viss position av Gud -
och Ester accepterade det och bad Gud om den vishet hon behövde.
Det var hennes kraftkälla trots att samhället inte prioriterade Gud -
eller brydde sig om Honom. Hon visade att hennes Gud var större.
Gud är för oss en källa till vishet, trygghet -
och all hjälp vi behöver i livet. Vi möter alla situationer där vi är -
hjälplösa och inte förmår något. "Hjälp mig vidare!"
Det är det positiva i relationen med Gud.
- Vi går vidare till ett annat viktigt tema. Det finns många stora och -
viktiga teman i din nya bok.
Ett av dem är förlåtelse och frågor kring det.
Du talar om följderna av oförlåtelse.
Du räknar upp vad som följer om man inte förlåter.
Hjärtat blir bittert och hårt. Kontakten till andra försvagas.
Känslan av ensamhet växer, inställningen och beteendet förvrids, -
sinnet och kroppen insjuknar.
En våldsam lista över vad som sker om jag inte vill förlåta.
Förlåtelse är svårt.
- Det har också att göra med kristna värderingar.
Om vi ser på Jesu exempel är kanske det mest grava exemplet -
som Jesus gav, det mest brutala exemplet på förlåtelse, -
hur Han på korset, vanärad och naken, i en situation Han inte valt -
där man gjorde Honom ont när Han ville gott, hur Han där sa -
förlåt dem, för de vet inte vad de gör.
Det är mänskligt, vi råkar alla i lägen både i äktenskapet -
och på annat håll, där vi gjort vårt bästa och allt blivit missförstått -
och man sårar oss. Också i den situationen -
är det vår rätt att förlåta.
Också vi själva sårar andra, med eller utan vilje.
Det går åt båda hållen.Vi lever i en fallen värld som är full av orätt, -
full av brister, också i fina, kristna kretsar.
Också i fullkomligt byggda relationer finns sådant -
som blir fel och då behövs förlåtelse.
- Vi tar det på en praktisk nivå.
Om man upplever att man blivit sårad eller förbisedd i äktenskapet, -
så var ska man börja -
om vi ännu antar att den andra inte märker vad som hänt?
- Det handlar om kommunikationskultur.
Om jag älskar mig själv och man trampar på mig, -
så offentliggör jag det på något sätt. Jag signalerar att det du nu gjorde -
upplever jag som en orätt, varför gör du så?
Det måste lyftas fram, inte bara förlåtas i tysthet -
för det främjar bitterhet och inte ett öppet förhållande.
Ett mål i äktenskapet är en öppen relation mellan två människor.
Där det fungerar kan vi vara öppna både med styrkor och svagheter.
Vi sårar varandra, men måste också kunna bearbeta det.
Vi måste skapa en diskussionskultur där jag kan säga till, och den andra -
kommer säkert att tycka det känns jobbigt, vi vill inte medge misstag.
Det känns svårt när jag för fram att något inte fungerar.
Det här sårar mig, hur kan vi göra det på annat sätt?
Motparten behöver kunna be om förlåtelse och jag ska förlåta.
Det är verkligen svårt, det sker inte av sig självt eller enkelt.
Jag tror vi kan lära oss det, att gå med på processen -
att bära fram problem, be om förlåtelse och förlåta.
Men man kan inte tvinga någon, det är risken vi måste ta.
- Ibland hör man folk säga att "om jag bara förlåter -
blir jag som en dörrmatta för den andra".
Är det så?
- I vissa, mycket svåra lägen, behövs ensidigt förlåtande.
Då är det så att jag frivilligt, trots att den andra inte ser att jag är sårad-
ändå förlåter. Målet är ändå att jag skulle älska mig själv så pass mycket -
att jag alltid skulle föra fram det som sårar mig, -
även med risk för missförstånd.
Jag tycker det är sund egenkärlek att säga till när jag blir sårad -
och be den andra inte handla så, alltså öppet säga till.
Så hoppas man att det vänder. Jag ber också för saken, det hör hit.
Jag ber Gud om hjälp att komma vidare, men handlar även själv -
där det är möjligt. Om vi tänker på Davids psalmer -
så blev han många gånger sårad och han talade till Gud om orätten.
Sådana situationer förekommer.
- Jag har hört att om jag blir sårad och ber för den som sårat mig -
så är det oäkta. Vad säger du om det?
- Jag tror inte det är oäkta om jag verkligen förmår förlåta.
Men det är möjligt att vi flyr oss själva -
när vi bara automatiskt förlåter. Inom kristenheten finns faran -
att vi är för snara att uppmana människor till att förlåta.
"Tänk inte på känslorna, förlåt bara". Känslorna hör till -
och ju mer sårad du är, desto mer tid kräver processen.
Det kan ta år, vi får gå med på det.
Vi behöver inte vara för snabba att förlåta, men ha det som inställning.
- Du nämnde känslorna. De förändras inte på ett ögonblick.
Vad kan du ge för råd? Om man får sagt det att man blivit sårad -
och det blir en bra diskussion, den andra ber om förlåtelse, men -
mina känslor förändras inte på länge.
- Diskutera. När man blir sårad i äktenskapet -
kräver det ofta mer än en diskussion.
Om relationen är öppen, så länge du grubblar eller störs av en sak -
kan den diskuteras, men respektera den andra, man orkar inte länge -
lyssna till ständigt, dagligt grubbleri. Man kan komma överens om att -
än en gång diskutera. Redan att få tillstånd till känslorna -
av besvikelse, att ha blivit sårad, vara bitter över det som hänt, -
hjälper redan i sig. Känslorna lättar.
De negativa känslorna ligger överst och man börjar hitta de positiva.
- Kan man förfalla i att kräva att den andra förlåter -
och förändrar sina känslor. Ibland kan man bra inse att man sårat -
och så ber man om förlåtelse, men den andra förmår inte förlåta.
Såret är ännu så nytt.
- Ja, båda måste acceptera att det är på hälft -
och kräver reparation. När något gått sönder, krävs mer arbete.
Man går med på att gå vid den andras sida med de jobbiga känslorna.
Det är styrkan i äktenskapet, men också det som gör ont.
- I ditt arbete har du sett mycket. Anser du att det är möjligt -
att förlåta stora saker som otrohet?
- Med tanke på äktenskapsarbetet där vi är involverade -
kan jag säga att jag stött på mycket svåra situationer där människor -
kunnat skapa något nytt och vackert. Det har att göra med det kristna -
budskapet, möjligheten till en ny början, men inte av sig självt.
Här krävs arbete. Ju större överträdelse, desto mer bearbetning -
krävs för att återuppbygga förtroendet. Otrohetskriser är sådana -
att de kan övervinnas, det är inte omöjligt.
Överträdelser på det området kan bearbetas, men det kräver -
mycket arbete och att man förbinder sig till processen.
- När jag läste din bok tänkte jag på hur Bibeln lär oss prioritera -
och det stiger starkt fram att äktenskapet -
kräver arbete för att lyckas.
Man kanske tänker att han eller hon hänger nu med där...
"Jag sa ju en gång vid altaret 'ja' och att jag älskar dig."
- Det räcker. Jag meddelar om det blir några förändringar...
Det krävs arbete, men å andra sidan om man arbetar med det -
så belönas man. I slutet av boken och snart också programmet -
finns sätt att uppmärksamma varandra. Väldigt praktiska saker.
Hur viktigt anser du det vara att man visar varandra hänsyn?
- Det är de sakerna som skapar en romantisk atmosfär.
Om man kan förlåta och övervinna svårigheter -
kan det förbli vid ett neutralt tillstånd där vi tolererar varandra.
Det är inte ett mål. Målet är att vi har värme och passion -
och erotik som hör till äktenskapet.
För att föda fram det här krävs att jag som maka upplever att jag är mer -
speciell än någon annan i ditt liv. Just jag är den viktigaste.
De små tecken på uppmärksamhet som bara maken eller makan får -
hjälper att skapa en sådan situation.
- Om andra får den uppmärksamheten kallas det flirt. - Ja, det gör det.
- Flirtande inom äktenskapet är inte förbjudet, men kanske för sällsynt!
- Ja, lite mer flirt skulle nog ge mer liv åt förhållandet.
- Du nämnde spänning och erotik. Du har varit gift i femton år.
Tar erotiken inte slut?
- Målet är ju att det inte ska ta slut. Jag känner par som är äldre än jag -
som varit gifta i 40 år och fortfarande känner att partnern är intressant -
och att det alltid hittas något nytt.
Jag tror inte på "vi har känt varandra så länge så det finns inget nytt kvar".
Man kan alltid upptäcka nya sidor hos varandra och det värmer relationen -
och gör den intressant.
- Det är intressant att tänka att antalet skilsmässor stiger -
men ändå vill man gifta sig, också antalet äktenskap stiger.
Om det är möjligt att bearbeta äktenskapet -
och det är möjligt att -
ha ett lyckligt äktenskap på så sätt -
att man inte kräver något omöjligt, så är det ju ett fantastiskt budskap!
- Det är något av ett evangelium.
- Det är äktenskapets evangelium. - Det lyfts inte fram särskilt mycket.
- Det har krävts mycket för att nå det där vi nu befinner oss -
med ekonomiskt välstånd, företags framgångar, skapande av sådana -
förutsättningar att landet är rikare än någonsin. Det har krävt resurser -
och familjevärderingar har kommit i skymundan.
Nu vill man enligt undersökningar igen satsa på nära relationer.
Det är en positiv sak i vår tid.
- Sist några ord om sätt att visa uppskattning, vilket vi inte hann -
behandla så mycket. Hur kan en man visa hustrun uppskattning?
- Om kvinnan älskar att diskutera - diskutera med din hustru.
Berätta något om dig själv som gör henne glad. En diskussionsgåva.
- Tvärtom då? Vad kan en hustru göra för sin man?
- Säg tack när mannen gjort något bra.
Säg att det var bra gjort, du är en toppentyp! Jag älskar dig!
Du gjorde mig glad! Det tillfredsställer mannen när kvinnan är nöjd.
Hustruns leende är en trevlig gåva.
- Tack Hanna Ranssi-Matikainen att du kom hit och talade om det här.
Jag önskar dig framgång i arbetet med äktenskap och med boken -
du redigerat. Tack också till er som var med i Café Bibeln.
Visa lite uppskattning idag, kanske genom att säga tack eller diskutera.
Ge lite tid, det kan ha stor betydelse. Var välsignad du som är gift, -
var välsignad du som planerar att vara det, eller lever lycklig som singel.
I varje fall har vi en god, älskande Gud som planerat våra liv -
och det är gott att leva i Hans plan. Vi ses om en vecka!
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle