CAFÉ BIBELN
- Välkommen till Café Bibeln.
Vi har idag ett tema som kommer många av oss nära.
Vi talar om äktenskap och kärlek.
Min gäst heter Hanna Ranssi-Matikainen, välkommen.
- Tack. - Hanna, du är reporter, -
och tillsammans med din man har du sedan 1999 -
jobbat med äktenskap på NMKY i Helsingfors.
Ni har tre barn. Du har alltså erfarenhet av det vi talar om.
Dessutom forskar du nu på Helsingfors universitet om detta.
Vad forskar du i?
- Mitt forskningsområde är skilsmässokrisen.
En svår punkt i det finländska samhället är att många äktenskap -
slutar i skilsmässa. Jag har valt att forska i hur du mitt under krisen -
kan få sådan hjälp som hjälper dig vidare.
- Vi återkommer senare till det. Först går vi till kärnfrågan.
I äktenskapet och relationen mellan två människor, -
parförhållandet i äktenskapet, -
handlar det i grunden om kärlek.
Men vad är kärlek?
- Kärlek är något varje människa behöver.
Det är ett grundläggande behov att älska och bli älskad.
Om vi öppnar upp begreppet så finns det olika typer -
som vi behöver i olika relationer. Kärleken mellan mor och barn -
är annorlunda än mellan man och hustru.
Olika typer av kärlek är agape - Guds kärlek, -
storge - en intuitiv form av kärlek, filia - kärlek mellan vänner -
och eros - romantisk kärlek mellan man och kvinna.
- Du har skrivit en sådan här tjock, faktiskt nästa 400 sidor lång bok -
som heter "Paremman avioliiton rakkauspankki", -
ungefär "kärleksbanken för ett bättre äktenskap".
Du har tagit med många viktiga saker som gäller äktenskap.
De olika typerna av kärlek finns listade.
Vilken kärlek är viktigast med tanke på äktenskapet?
- Jag tror vi behöver dem alla. Bara en typ bär inte långt, enbart eros -
bär inte särskilt långt, liksom inte vänskaplig kärlek utan eros.
Det är också viktigt med viljekärlek, att vi valt vår partner i medgång och -
motgång. Alla de kärleksformerna behövs.
- Man tänker mer sällan på viljekärlek när det gäller äktenskap.
Oftare talar man om förälskelse.
Men hur stark är förälskelsen som grund för äktenskapet?
- Själv älskar jag tanken att man inte går med på att binda sig vid någon -
om det inte fanns en förälskelse där jag projicerar mina fantasier och -
drömmar om den andra på den jag förälskar mig i.
Det att jag går med på att leva med en främmande människa -
skulle inte fungera om inte kärleken fanns med som startmotor.
Det är lite som att livet lurar med en på en resa -
som inte nödvändigtvis är så lätt. - Hur länge kan den starka känslan -
av förälskelse hålla i sig?
- Maximalt två år. - Vad gör man sedan?
- Då kommer vardagen. Man börjar se den andra utan rosa glasögon -
och får en mer realistisk bild av den andra. Vem personen vid min sida är.
Där börjar den livslånga resan att lära sig respektera den andra -
sådan han eller hon är. Paulus ger visa råd till hustrur att respektera -
sin man, och till män att älska sin hustru. Det är det väsentliga i resan.
- Är det nu så att efter de första två åren -
är man dömd till det man alltid ser i filmer, -
med fåniga relationer fulla av tjat.
Eller kan förälskelsen förnyas och finnas med under resan?
Du har själv levt länge i äktenskap...
- Femton år, är det långt eller kort...
- Är det så att efter två år är det kört?
- Själv ser jag de första två åren som startmotor -
där jag börjar vandringen med den andra, lär känna honom -
men kärleken som man vill se den, som ömsesidig, -
kräver arbete och vägen går ofta genom konflikter.
Vi blir besvikna, ser den andras brister och vill ändå älska personen.
Där finner man parrelationen där båda två -
är jämlika, självständiga, står på egna ben, men stöder den andras lycka.
- Bokens namn inkluderar "kärleksbanken".
Betyder "banken" att det finns något sätt -
att "lyfta" kärlek någonstans?
- Tanken bakom kärleksbanken är att vi inom oss har en fiktiv bank.
Allt som är positivt och väcker underbara känslor i oss -
kan lagras inom oss själva.
På samma sätt kan negativa saker som sårar oss lagras i oss.
Tanken är att de skulle vara i balans så att det positiva tar överhanden.
Ofta händer det sig att det finns för många negativa saker -
och så blir man besviken.
- Vilka är då de huvudsakliga fienderna? Du behandlar här -
det du kallar kärleksförhållandets förstörare.
Du talar om fem förstörare.
Jag läser upp dem så kan du kommentera.
Raseriutbrott är en, föraktande kritik, -
irriterande beteende, själviska krav -
och oärlighet. Om vi tar dem i ordningsföljd?
Vad är raseriutbrott? - Det är att när någonting irriterar mig -
så reagerar jag direkt och laddar in andra besvikelser -
än situationen förutsätter. All den dåliga historia vi har -
dras in i situationen och kan få ett vårdslöst utbrott.
Det blir ett så stort paket, att den andra inte kan svara realistiskt på det.
Om den andra kastar något liknande tillbaka blir det storgräl.
När sådana raseriutbrott inträffar tillräckligt ofta ger det besvikelse -
och tär därför på kärleken. Besvikelser kommer man att möta.
Men om vi lär oss att först räkna till tio och välja våra ord -
och beskriva vad som sårade eller irriterade mig i den här situationen -
så blir det lättare för den andra att hantera.
Raseriutbrott bara tar ut från kärleksbanken.
Du skriver bra här: Det finns en illusion kopplad till aggressiv ilska, -
om att man genom att straffa den andra löser relationsproblemen.
Det blir liksom krig. - Ja.
- I stället borde man inse att vi är i det här tillsammans -
och nu har vi ett problem?
- Ja, vi har ett gemensamt problem och dem kommer man inte undan.
Hur vi tillsammans löser dem är nyckeln.
Vi behöver se att vi är ett team och står på samma sida.
Vi står på samma sida och kämpar tillsammans mot vissa saker -
så att de inte förstör oss, utan vi besegrar dem.
- Du har ju också barn.
Tycker du att man kan involvera barnen? Om det är en konflikt -
som involverar barnen, kan man ta med dem i sådan konstruktiv -
problemlösning som team?
- Själv tror jag det. Jag tror det är viktigt att barnen lär sig se -
att svåra saker kan behandlas och att kulturen inte är sådan -
att man inför barnen tiger om det som är svårt.
Barnen förnimmer om föräldrarna har det bra eller dåligt i förhållandet.
Jag tror det är bättre att konstruktivt behandla saker, än att tiga om dem.
Barnen kan tas med om det gäller dem, ofta är det vardagliga saker.
Det kan vara avfärd. När en stor familj ska iväg någonstans -
är situationen konfliktbenägen.
- Om barnen ser föräldrarna gräla ska de väl också få se dem försonas?
- Ja, det är den andra sidan av det, att man försonas.
Eller återställande av en varm relation. Det ger barnen trygghet att veta att -
det finns konflikter men de kan lösas. - Sedan har vi föraktfull kritik.
- Föraktfull kritik anser jag speciellt vara kopplat till -
relationen mellan man och kvinna på så vis att mannens grundbehov -
i ett förhållande är att kvinnan uppskattar honom.
Vi kvinnor har ofta en förmåga, vi är verbalt begåvade, -
och har förmågan att säga saker mitt i prick så det sårar den andra.
Motsatsen till uppskattning är ständig kritik.
Det finns alltid sådant som blivit ogjort eller som kan påpekas, -
men gör din relation den tjänsten att du inte påpekar det negativt, -
utan klär det i önskemål i stället.
- Det är en intressant poäng att mannen behöver -
uppskattning. Jag har hört dig säga det i ett annat sammanhang.
Jag kom att tänka på att det är en känslig grej -
på så vis att om man inte får uppskattning av sin maka, -
av sin egen hustru, så har mannen en tendens -
som småpojkar, även om han blivit äldre, -
att om han får uppskattning på annat håll -
så ligger det en fara i det.
Det finns faror som leder till förhållanden utanför äktenskapet.
I det här ligger något sådant att så länge det egna förhållandet är bra -
och man får uppskattning där, söker man det inte på annat håll.
- Ja. Jag tror det är något som speciellt gäller vår tid.
- Otrohetskriser är en av de främsta orsakerna till att man söker sig -
till kyrkans familjerådgivning eller parterapi i stort.
Det är kopplat till arbetslivet, oftast jobbar båda två heltid.
Där får de ofta uppskattning genom sitt yrkeskunnande.
Det blir en stor konflikt i att komma hem och inte få uppskattning för -
min person, mig själv. Konflikten gör att jag börjar söka uppskattningen -
där jag får den, men där ger jag också det bästa av mig själv.
Man måste kunna vända det så att man får uppskattning hemma.
Också kvinnan behöver uppskattning för det hon kan och gör -
för familjen eller yrkesmässigt. Båda behöver få det hemma -
och investerar då också mer i förhållandet.
- I dessa tider av jämlikhet måste jag vända på frågan:
Om mannen behöver uppskattning och det är viktigt i relationen, -
så vad behöver kvinnan? Finns det en motsvarande sak?
- Om jag var tvungen att välja två huvudrubriker -
så skulle det för mannen vara behovet av uppskattning, -
som även hustrun behöver, men för hustrun skulle rubriken vara -
att hon behöver trygghet. Det behöver också mannen.
Det är inte kategoriskt eller entydigt, men om man måste välja rubriker -
så behöver kvinnan veta att hon är trygg i förhållandet, omhuldad, -
att mannen kämpar för hennes trygghet får henne att blomma.
Det fyller hennes behov av uppskattning och trygghet.
Då är det lättare att ta in positiva saker och få relationen att må bra.
I bästa fall är relationen en kraftkälla för båda, men i många fall är den -
vårt mest smärtsamma slagfält. Här försöker vi bort från slagfältet -
så det blir en kärlekskälla.
- En kärleksbank!
Då kan vi också betjäna andra människor. - Ja.
- Jag går ännu tillbaka till att det också kunde utgöra -
en omvänd fara. Om hustrun inte av sin egen make -
får en trygghetskänsla och uppskattning, -
så söker hon det lätt på annat håll?
- Det gäller för båda makarna. Vi lever ju i ett jämställt land så båda har -
samma faror och möjligheter, då båda riktar sig utåt från hemmet.
- Du måste alltså vara beredd att investera något -
i äktenskapet för att det ska fungera. Det kan inte tas för givet.
- Ja. Det kan vara svårt för att man tänker att "hemma är jag ledig".
Där behöver man varken bevisa något eller försöka något -
och det är lite vilseledande för där finns ju de viktigaste människorna -
i vilka jag borde investera allra mest. Mitt bästa borde jag ge de närmaste -
eftersom de är med mig den längsta tiden, de kommer begrava mig, -
för sällan är där en massa arbets- kamrater från min 40 år långa karriär.
De står inte runt min gravkista och kommer ihåg att jag var en fin person.
Det är familjen och släkten och mina närmsta vänner.
Därför borde jag investera mest i dem. För tillfället har vi en sådan kultur -
att arbetslivet får mest resurser, medan familj och vänner får mindre.
Energin räcker inte till.
- Följande förstörare av kärleken är irriterande beteende.
Det är nu direkt kopplat till det här att komma hem efter jobbet -
kanske med tanken att nu får jag vara en självisk liten gris.
Hela världen ska bara...ja.
Irriterande beteende är alltså en fiende.
Gällande saker som är vanor för mig och som jag kanske inte märker -
men min make kanske ofta påpekar att varför gör du så, gör inte så, -
skulle det vara respektfullt att lyssna till maken.
Att handla enligt hans önskemål är att älska honom.
Jag kan avstå från sådant som irriterar honom.
- Det är svårt, för det är väldigt svårt att förändra ingrodda vanor.
Man kan ha hållit på med det sedan man var 6 år, i barndomshemmet.
"Jag har alltid gjort så här..."
- Det har att göra med fostran. Ofta är de saker som irriterar i förhållandet -
sådant som anspelar på att vi inte fostrats att handla på rätt sätt -
vid matbordet, tala hövligt eller dylikt.
Lite som om vi tänkt att vi kan bete oss hur som helst när vi är hemma.
Jag uppskattar fostran och vi ska fostra oss själva och våra barn -
till hövligt och fint beteende. Dit hör en diskuterande kultur.
- Det bär frukt i barnens äktenskap. - Ja, föräldrarna gör dem en tjänst -
när de fostrar dem till hövlighet. - Själviska krav.
- Själviska krav har att göra med att jag blivit utan någonting -
och börjar utkräva det av min make. Det kan vara sådant den andra -
inte nödvändigtvis kan uppfylla och så kräver jag att bli älskad på ett sätt -
som den andra kanske inte förmår sträcka sig till, prestationsmässigt.
Trots det fortsätter jag kräva och utkräva det av den andra.
Till sist vänds det mot förhållandet.
- Det låser en säkert att ständigt känna krav på -
att man borde kunna vara något.
- Ja. Det uppmuntrar inte till att försöka.
Om jag gjort mitt allt och den andra fortsätter kräva så sporrar det inte -
utan blir en ond cirkel.
- Den sista tycker jag är överraskande: Oärlighet.
Hur är det en fiende? - Oärligheten kan vara kopplad till diskussionsstilen.
Ett mycket allmänt exempel: Något som ofta orsakar irritation mellan -
makar är bristen på diskussion. "Min man talar inte med mig!"
"Om han bara pratade!"
För män är det naturligt att hemma bara tala rubriker -
och möjligen ingress, men inte själva artikelinnehållet.
Ett journalistexempel! Hustrun längtar efter mer information.
Hon vill ha rubrik, ingress och artikel så att mannen skulle avslöja -
sina tankar, vilka han träffade, vad var viktigt idag.
Om dessa saknas upplever kvinnan lätt att mannen är oärlig mot henne.
Det var ett vardagligt exempel.
Men det händer också att vi låter bli att berätta saker -
av rädsla för att såra den andra.
Vi döljer en sida av oss själva och på lång sikt är det inte bra.
- Kunde man säga när det gäller ärlighet -
att det finns mindre saker och större saker?
Större saker där oärligheten kan framträda kan vara -
att låta bli att berätta något verkligen stort.
Mindre saker är då att inte dela.
- Ja. Båda skadar förhållandet men på olika nivåer.
- Om jag blir förtjust i någon annan -
och behåller det för mig själv utan att behandla varför jag känner så -
och vad jag saknar i mitt eget förhållande som fört mig hit, -
så börjar det "i mörkret" bära sådan frukt -
som i det långa loppet motarbetar äktenskapet.
- Det är ganska tufft.
Menar du att ifall ena parten blir förtjust i någon annan -
så borde han eller hon tala om det för sin make eller maka?
- Jag tror att öppenhet tar oss längre.
Om jag är gift och blir förtjust i någon annan, blir jag förtjust i en brist.
Jag upplever en brist, kanske på uppskattning, -
och jag får uppskattning av någon annan. Då drar mina känslor mig ditåt.
Vi måste inte lyda känslorna eller följa dem men det är en naturlig följd -
att ett behov på ett håll kan mötas på annat håll.
Om jag öppet berättar att nu har det gått så här, kan man tillsammans -
behandla saken och utreda varför det gått så och hur man kan -
undvika att det leder till något mer.
Jag tror på öppenhet i relationen. Det gör ont, men på lång sikt -
bär det god frukt. - Öppenhet ligger här nära ärlighet.
- Ja. Och oärlighet är motsatsen.
- Nu syftar du kanske inte på -
allt sådant som jag kallar -
"tågförtjusningar". Det är dagligen förekommande -
observationer om att någon var förtjusande.
Det bara irriterar. - Ja, det handlar ju om förtroende.
Det som kan störa förtroendet är när någon verkligen drar en till sig.
Man bör hålla i åtanke vad som bygger upp parrelationen -
och var är mest belönande.
- Så har jag ännu en ganska stor fråga -
som avslutning.
Du talar i boken om kärleksbanken för ett bättre äktenskap.
Idag har vi här i landet en kris vad gäller äktenskap och man erbjuder -
minst ett halvdussin modeller. Samboförhållande, -
samkönade parförhållanden, regnbågsfamiljer...
Det finns många modeller. Varför är du övertygad om -
att just äktenskapet är bäst?
- Jag börjar med grunderna.
Finländsk och europeisk lagstiftning är baserad på kristna värderingar.
Våra liv måste bygga på värderingar, om vi vill det eller ej.
Någon typ av normer följer vi.
I vårt samhälle har kristna värderingar och normer traditionellt varit -
det vi byggt på. Därför har familj och äktenskap varit centrala för livsstilen.
Nu har vi en brytning i värderingarna. Vi söker vilken grund vi ska bygga på.
Själv anser jag att den kristna och bibliska världsbilden -
har potential och skyddar liv.
Där är det tydligt att förbundet skyddar människan.
Gud slöt ett förbund med människan, ett förbund som håller och -
ska ge trygghetskänsla. Äktenskapet är likadant.
När vi ingår ett förbund med varandra, i medgång och motgång, -
är jag fri att behandla mitt eget liv, mina sjuka punkter och kriser -
mer fritt, eftersom jag vet att den andra förbundit sig till mig.
Det är ett tryggt alternativ. Men vi lever i en värld där dessa ideal -
inte alltid uppfylls. Ibland måste man leva enligt var man befinner sig.
Men tänker vi på ideal som det lönar sig följa och upprätthålla -
så är det förbund.
- Små och större stormar -
och äktenskapets utmanare och hot kan inom äktenskapet -
utgöra gemensamma utmaningar. - Ja, i praktiken.
De är positiva utmaningar som vi kan övervinna.
- Tack Hanna Ranssi-Matikainen att du var här och pratade om detta.
Vi välsignar dig och din man i ert viktiga äktenskapsarbete.
Jag hoppas många kommer på era läger och lär sig mer.
- Äktenskapet är att förbinda sig i med- och motgång.
Som bäst är äktenskapet en kärleksbank, liksom Hanna i sin bok -
beskriver på ett mångsidigt sätt. Det bygger upp en själv och inspirerar -
i den tjänst vi har.
Ha en välsignad vecka, om du lever i äktenskap eller ej.
Ha det bra! Roligt att du var med denna gång, vi ses om en vecka.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle