LUOMINEN? EVOLUUTIO? DINOSAURUKSET
ALUSSA...
ALKUPERÄ, KASVIT, ELÄIMET, IHMISET
SUUNNITELTUJAKO?
VEDENPAISUMUS, FOSSIILIT, SEDIMENTTIKIVI
HAVAINNOT, TODISTUSAINEISTO, JÄRKI, TOSIASIAT
RAAMATTU, EVOLUUTIO JA ARKEOLOGIA
Kallioperän aineisto, osa 1
Tänä iltana puhumme kallioperän aineistosta.
Joku sanoi aiheen sopivan minulle, koska minulla on pää täynnä kiviä.
Tunnustan syyllisyyteni. Minusta on kiva puhua aiheesta.
Ne tarjoavat haasteen, etenkin tavalla, jolla ne tyypillisesti esitetään.
Jos seuraa julkistahojen opetus- kanavia ja lukee geologian kirjoja, -
näkee maankuoren "todisteita", -
jotka ovat jyrkässä ristiriidassa Raamatun kertomuksen kanssa.
Kun puhumme kallioperästä, emme puhu vain kalliosta.
Viittaamme myös sedimenttikivilajeihin -
eli veden vaikutuksesta muodostuneeseen kiviainekseen.
Jos on tutkinut geotieteitä ja tuntee vähänkin geologiaa, -
tietää, että maanosia peittää -
keskimäärin 2 400 metrin paksuinen sedimenttikivilajikerros.
Se on veden vaikutuksesta muodostunutta kiveä.
Sen sisällä on kuolleita eliöitä, fossiileja. Kun kaikkialla maailmassa -
veden kerrostamassa kiviaineksessa on miljardeja kuolleita eliöitä, -
se puhuu vahvasti katastrofaalisen tuomion puolesta.
Evolutionistit väittävät, -
että ne muodostuivat kasautumalla vähitellen miljoonien vuosien aikana.
Kuten aiemmin selitin, -
uskon, että ne muodostuivat vuodessa nopean katastrofien sarjan myötä.
Se ei ole voinut tapahtua hitaasti, eikä hitaalle kehitykselle ole todisteita.
Evolutionaarinen esitys maankuoren aineistosta näyttää tältä.
Se on kaikissa biologian ja maantiedon oppikirjoissa.
Siinä sanotaan, että alimmissa kerroksissa on yksinkertaisia eläimiä.
Kun tullaan ylöspäin, eläimistä tulee monimutkaisempia.
Nykymuotoiset eläimet sijoitetaan yläosaan, ja se todistaa evoluutiosta.
Elämän evoluutiokehitys on taltioitunut maankuoren aineistoon.
Se on heidän tulkintansa aineistosta.
Suurin ongelma heidän esityksessään on melko ilmiselvä.
Sitä ei nimittäin löydy mistään yksittäisestä paikasta maankuoresta.
Se on olemassa oppikirjoissa, mutta ei todellisessa maankuoressa.
Sitä ei esiinny missään täydellisenä, niin kuin oppikirjoissa.
Toteamus voi kuulostaa rohkealta.
Luetaan lainaus Leet ja Judsonin kirjasta, -
joka on yleinen oppikirja yliopistojen geologian kursseilla.
"Koska maapallon koko ikä ei ole edustettuna yhdellä alueella, -
meidän täytyy yhdistellä sekvenssejä sieltä täältä.
Eri paikkojen kivisekvenssien yhdiste- lemistä kutsutaan korrelaatioksi."
Sitä ei siis esiinny yhdessä ja samassa paikassa.
Sitä löytyy osittain sieltä täältä. Kerroksia yhdistellään, korreloidaan.
Se ei perustu siihen, mitä näkee yhdessä ja samassa paikassa.
Encyclopedia Britannica: "Korrelaatio tuottaa -
mentaalisen, abstraktin käsitteen, jota kutsutaan geologiseksi pylvääksi."
Tällaista mielikuvaa ei saa collegen oppikirjoista.
Se on harmi.
Tämä ei ole mitään konkreettista.
Se on mentaalinen abstrakti käsite, joka on kehitetty. Miten se kehitetään?
Miten korreloidessa tietää, kuuluuko kivilaji ylös vai alas?
Kun evolutionisti löytää kiviaineksesta yksinkertaisia eliöitä, -
hän sijoittaa ne alimpiin kerroksiin.
Yksinkertaistan, mutta niin se yleisesti ottaen menee.
R. H. Rastal kirjoittaa: "Ei voida kieltää...
etteivätkö geologit tekisi tässä kehäpäätelmää.
Organismit järjestetään sen mukaan, mistä kerroksesta ne löytyvät, -
ja kivilajin ikä määritetään sen mu- kaan, millaisia organismeja niissä on."
Havainnollistan asiaa ja yksinkertaistan rankasti -
mutta kuitenkin totuudessa pysyen.
Joku sanoo löytäneensä alkukantaisen fossiilin.
Se sijoitettaisiin alas.
Mistä tietää, että se on alkukantainen? Se on löytynyt vanhasta kallioperästä.
Kuulostaa loogiselta. Jos kallioperä on vanhaa, fossiili on alkukantainen.
Mistä tietää, että kallioperä on vanha? Koska siinä on alkukantaisia fossiileja.
On selvää, ettei tämä todista mitään.
Mutta näin koko geologinen pylväs, aikataulukko, on rakennettu.
Kivilajia ei määritetä sen perusteella, millainen kivilaji on.
Määritys perustuu siihen, millaisia kuolleita elikoita se sisältää -
ja miten alkukantaisiksi ne määritetään.
On muitakin ongelmia.
Ensinnäkin aikataulukossa on enimmäkseen vain selkärankaisia.
Niitä kuitenkin esiintyy verrattain vähän fossiiliaineistossa.
Aineisto koostuu lähinnä simpukoista, simpukoista ja simpukoista.
Ainakin suhteessa.
Kuvaa on vääristetty lisäämällä suuria, vaikuttavampia eläimiä, -
kun koko fossiiliaineistosta ainakin 95 prosenttia -
koostuu selkärangattomista merenelävistä.
Ne puuttuvat miltei tyystin geologisesta aikataulukosta.
Lopuista 5 prosentista 4,5 prosenttia on kasveja ja leviä.
Selkärankaiset muodostavat aikataulukosta suurimman osan, -
mutta niiden osuus on noin prosentin sadasosa.
Ei yhtä prosenttia.
Prosentin sadasosa. Osuus on häviävän pieni.
Miksei sitten selkärangattomia mereneläviä laiteta taulukkoon?
Joku voisi pian luulla, että esiintymä on merellinen kerrostuma -
tai vedenpaisumuksen aiheuttama.
Se oli geologian tieteenalan perustajien käsitys.
Siihen se selvästi viittaa syistä, joita tulemme tarkastelemaan.
Geologian oppikirjat ylistävät Nicolas Stenoa modernin stratigrafian isänä.
Dott ja Batten kirjoittavat: "Steno tulkitsi fossiileja oikein.
Hän myös muotoili Maan historian analysoinnin perusperiaatteet.
Steno osoitti suurta tietämystä."
Hän on geologian perustajia. Hänen stratigrafiasääntöjään pänttäätte yhä.
"Maan historiaa tulkitaan yhä Stenon perusoletusten pohjalta, -
joten niiden merkitystä ei voi kyllin korostaa."
Eräs geologian professori keskeytti luentoni Lamarin yliopistossa.
"Tiedämme kaiken Stenosta. Osaam- me hänen perusoletuksensa ulkoa."
Hän lateli ne kaikki kesken luentoni.
"Kiva, että tunnette Nicolas Stenon ja ymmärrätte häntä.
Tiedättekö, miten hän uskoi aineiston syntyneen?" - "Hän oli evolutionisti."
Se ei pidä paikkaansa.
Stenon kirja oli näytteillä Cambridgessä, -
kun työskentelin siellä Trinity Collegessa.
Tässä on kuva kirjasta.
Kirja on omistettu Nooan vedenpaisumuksen todistukselle.
Se oli Stenon lähtökohta.
Viime vuonna "Geology"-lehti paljasti miltei ilmestyksenomaisesti: -
"Steno uskoi maailmanlaajuiseen vedenpaisumukseen koko ikänsä."
Niin hän sen selitti, ja hän ymmärsi sen tarpeeksi hyvin, -
jotta hän pystyi kirjoittamaan säännöt, joita yhä päntätään yliopistoissa.
Monet pitävät vedenpaisumusteoriaa hölmönä. "Ei selitä geologiaa."
Niinköhän vain? Nicolas Steno kumoaa sen.
Tämä oli hänen ideansa. Hän oli pioneeri, nero.
Ellei ymmärrä sitä, minkä hän ymmärsi, on turha puhua geologiasta.
Hänen työhönsä nojautuen Whitcomb ja Morris -
yhdistivät kirjassaan geologiset todisteet ja Raamatun tiedot -
ja osoittivat, että vedenpaisumus tarjoaa uskottavimman selityksen.
Mielenkiintoista kyllä, kirjan esipuheen laati evolutionisti J. C. McCampbell, -
Kaakkois-Louisianan yliopiston geo- logian professori ja laitoksen johtaja.
Hän kirjoittaa esipuheessaan, että geologiset faktat sopivat selitykseen -
ja että kirjoittajat perustelevat selityksen vahvoin argumentein -
ja esittävät vakavan haasteen evolutionaariselle tulkinnalle.
Hän ei sanonut: "heidän näkemyksensä sopii, meidän ei", -
mutta hän tuli tosi lähelle sitä, vaikka hän on evolutionisti. Se todella sopii.
Kun ihmiset hylkäävät veden- paisumuksen tarjoaman selityksen, -
he eivät tiedä, mistä he puhuvat.
"Eikö vedenpaisumus sekoittaisi kaiken aineksen?" - Ei välttämättä.
Vesimassat voivat haudata asioita paikallisesti. Joskus ne siirtyvät.
Yleensä eliöt hautautuvat sinne, missä ne ovat eläneet.
Kaikki eivät elä samassa paikassa.
Merenpohjan eliöt hautautuvat eri paikkaan kuin maaeläimet.
Meressäkin näkee porrastusta.
Kambrikerros, jota evolutionistit pitävät alimpana kerroksena, -
on merenpohjaa. Jotkin siinä eläneet elikot olivat hyvin monimutkaisia.
Ordovikivikautinen eläimistö eli hieman ylempänä, -
devonikautinen eläimistö sitä ylempänä, mukana sammakkoeläimiä.
Maailmanlaajuinen vedenpaisumus hautaisi organismit elinpaikoille.
Näin on ainakin yleisesti ottaen. Sekoittumistakin on.
Voimme kuvitella, että kun vesi nousi, erilaisia ympäristöjä hautautui.
Kaikkia ympäristöjä ei ole samassa paikassa, ainoastaan kaksi tai kolme.
Harvemmin enemmän. Kuvasta näkyy, miten ympäristöt järjestäytyisivät.
Kun ne hautautuvat, kerrostumissa olisi jonkinlaista järjestystä.
Tässä olisi kerrostumista, joka erottelisi eläinryhmät toisistaan.
Ne hautautuisivat erikseen, ei siksi, että miljoonat vuodet erottavat niitä, -
vaan koska ne elävät eri paikoissa, ja sinne ne hautautuisivat.
Järjestäytynyttä peräkkäisyyttä ei ole havaittavissa.
Tämä kuva on keinotekoisesti luotu, vinoutunut virheellinen esitys.
Se on käsitteellistä korrelaatiota, jolla ei voi todistaa evoluutiota, -
sillä se perustuu kehäpäätelmiin. Maankuoressa on järjestystä, -
joka heijastelee ekologiaa, kuten sitä voidaan nykyäänkin havaita.
Olen sitä mieltä, että tämä kuva kelpaa malliksi siitä, -
mitä meidän pitäisi nähdä, jos evoluutio olisi totta.
Emme voi tehdä olettamuksia, piirtää niistä kuvaa ja väittää, -
että kuva on todiste. Se on kehäpäätelmä, ei todiste.
Se on hyvä malli ja kuvaus siitä, mitä pitäisi nähdä, jos evoluutio olisi totta
Meillä on vaihtoehtoinen malli. Niitä voi vertailla faktojen perusteella.
Niin malleja testataan. Se ei ole mikään huutokilpailu.
Tutkimme, mitkä todisteet sopivat parhaiten faktoihin.
Miten mallia testataan?
Steven Stanley Johns Hopkinsin yliopistosta kuvaa hyvin, -
miten testissä pitäisi edetä. Hän on tunnettu geologi. Hän sanoo, -
että teorian paikkansapitävyys testataan "mullinmallin-fossiileilla".
Selitän sen. Se, mikä pitäisi olla ylhäällä, on alhaalla, ja päinvastoin.
"[Mullinmallin-fossiilit] osoittaisivat evoluution vääräksi.
Tällaiset fossiilit pakottaisivat meidät ajattelemaan teoriaamme uudelleen."
Jos ylhäältä löytää asioita, joiden pitäisi olla alhaalla, -
on ongelma, tai ainakin pitäisi olla.
Evolutionistien ongelma on, että niitä löytyy koko ajan.
Se ei ole epätavallista. Niitä kutsutaan eläviksi fossiileiksi.
Niles Eldridge, Amerikan luonnon- historiallisen museon kuraattori -
ja Columbian yliopiston professori kirjoitti siitä kirjan.
"...osissa, joita voimme vertailla, ei näy lähes lainkaan muutosta..."
Hän puhuu fossiileista, joiden pitäisi olla alimpana mutta joita elää yhä.
"Emme ole ratkaisseet elävien fossiilien arvoitusta."
Se on "mullinmallin-fossiili", -
mutta ne ovat niin yleisiä, että he jättävät ne sikseen.
He kaivavat esiin muunlaisia ristiriitaisuuksia.
Ehkäpä tunnetuin esimerkki elävästä fossiilista on varsieväkala.
Kaunis fossiili, merkillinen kala, mutta yleinen fossiiliaineistossa.
Luonnontieteiden akatemian presidentti Keith Thomson -
kuvaa sitä eläväksi fossiiliksi.
"...kala, jonka uskottiin kuolleen sukupuuttoon 70 milj. vuotta sitten."
Samaan aikaan kuin dinosaurusten uskotaan hävinneen.
"Kala oli varsieväkala, joka eli samaan aikaan kuin dinosaurukset..."
Niitä ei esiinny aikataulukkojen ylemmissä kerroksissa, -
kuten ei dinosauruksiakaan.
"...ne näyttävät melko samanlaisilta kuin..." Mitkä? "...nykymuodot."
Kyllä, niitä on löydetty.
"...myöhäisliitukauden jälkeiseltä ajal- ta ei ole varsieväkalojen fossiileja..."
Silloin dinosaurusten väitetään hävinneen.
Siihen asti niitä on runsaasti, sitten ei mitään.
Merestä on löytynyt 600 elävää yksilöä vuoden 1937 jälkeen.
Silloin löytyi ensimmäinen. Sukupuuttoon kuollutko?
Koska niitä ei ole pylväässä.
Jos niitä ei esiinny, se tarkoittaa, ettei niitä elänyt niissä paikoissa.
Niitä eli toisissa paikoissa. Niitä ei löydy ylhäältä, -
mutta se ei tarkoita, etteikö niitä eläisi yhä.
Näiden fossiilien pitäisi olla alhaalla, mutta niitä löytyy ylhäältä.
Alan Turner viittaa siihen ja vaikutuk- siin, joita sillä on sukupuuttoon.
"Paleontologit eivät tunne vastausta kysymykseen."
Jotkin lainaukset ovat muutaman vuoden takaa. "Uutta tietoa on tullut."
Mutta tämä tieto on ajan tasalla (taltiointihetkeä edeltävältä vuodelta).
"Emme tiedä, miksi jotkin eläimet kuolevat sukupuuttoon, toiset eivät."
Miksi joitakin eläimiä, joiden pitäisi olla kuollut sukupuuttoon, -
ui yhä meressä? He eivät tiedä.
Se kumoaa ajatuksen, -
että jos eläintä ei löydy tietyn ajan jälkeen, se on kuollut sukupuuttoon.
Siitä on satoja esimerkkejä.
Evolutionistien mielestä todellisena testinä toimivat fossiilit, -
joiden pitäisi olla ylimpänä mutta joita löytyy alhaalta.
Ellei nisäkkäitä olisi vielä ilmestynyt mutta niitä löytyykin alhaalta, -
se on todellinen haaste.
Richard Dawkins kuvailee seurauksia.
Olemme puhuneet hänestä monta kertaa.
"Olisi yllätys löytää ihmisfossiileja ajalta ennen nisäkkäiden kehittymistä.
Jos 500 milj. vuotta vanhasta kalliosta löytyisi varmennettu nisäkkään kallo, -
se tuhoaisi modernin evoluutioteorian."
Hän on varma asiastaan. "Niitä ei löydy."
Mutta jos niitä nyt kumminkin löytyisi, hänellä on siihenkin selitys.
Sellaisia on löytynyt, ja ne ovat vieläpä aika yleisiä.
Yksi ravisuttava esimerkki on La Salin läheltä Utahista.
Täysin moderni ihmisluuranko oli fossilisoitunut malakiitiksi.
Se löytyi kerroksesta, jota on myös kansallisessa dinosauruspuistossa -
ja joka tunnetaan dinosauruksista. Se oli Dakotan hiekkakiveä.
Dawkinsin avainilmaisu on "varmennettu kallo".
Kun sellainen löytyy, sen aitous kiistetään.
Se on pudonnut halkeamasta, tai luola on sortunut.
Mikä tahansa selitys riittää.
"Dinosaurukset ja ihmiset eivät eläneet samanaikaisesti.
Niiden välissä on sata miljoonaa vuotta.
Jos niitä löytyy samasta kerroksesta, jokin on pielessä."
Menimme La Saliin katsomaan, voisimmeko "varmentaa" löydön.
Se on osa kuparikaivosta, 32 kilometriä etelään Moabista.
Kuvassa on kuormaaja siinä paikassa, josta luurangot löydettiin.
Tässä on yhä yksi 15 metrin syvyydessä Dakotan hiekkakivessä.
Oikeassa alalaidassa on lantio, polvet ylhäällä, -
jalkaterät vasemmalla alhaalla. Se on yhä koossa.
Luurangoista suurin osa on vain luukasoja, kuten tässä.
Ne eivät ole koossa.
Tämä on ollut kaivettuna esiin noin viisi minuuttia.
Puhdistimme ja kuvasimme sen. Luu on korvautunut malakiitilla, -
mikä todistaa, ettei se ole hautautunut hiljattain.
Siinä ei ole kollageenia, jonka haihtuminen kestää tuhatkunta vuotta.
Se on esimerkki fossiilista, jota ei pitäisi löytyä alakerroksista.
Se on varmennettu.
Jututimme puskutraktorin kuljettajaa, joka löysi fossiilin.
Hänen isänsäkin oli kuljettaja. Tässä on Dale Fuller.
Hän osoittaa löytöpaikkaa. Siellä ei ollut murtuneita kerroksia eikä luolia.
Sivukuvassa on kaivos 1930-luvulta.
Hänen isänsä työskenteli siellä. Kivi oli niin kovaa, että laitteita hajoili.
Toiminta keskeytettiin, kunnes se aloitettiin jälleen 1970-luvulla.
He kaivoivat alemmas ja löysivät luita.
Kaavio osoittaa kaivoksen syvyyden 1930- ja 1970-luvuilla.
Tieleikkaus tehtiin 1930-luvulla.
Ennen sitä pinta oli tasainen.
Luurangot löydettiin täältä 15 metrin syvyydestä, hiekkakivestä.
Ei ole todisteita sille, että luurangot olisi viety sinne myöhemmin.
Sitä vastaan on vahvoja todisteita. Tältä se näytti 1930-luvulla.
Dawkins sanoi, että jos asia voidaan varmentaa, -
evoluutioteoria kumoutuu täysin. Tässä on käynyt juuri niin.
Oletuksena on, että aina kun löytyy luita, ne on haudattu myöhemmin.
Hän jatkaa puhettaan siitä, mikä todistaisi evoluution vääräksi.
"Se on myös syy, miksi kreationistit hihkuvat ihmisen jalanjäljistä, -
jotka kaiverrettiin lamavuosina Texasin dinosauruskerroksiin -
turistien jymäyttämiseksi."
Tieto tutkimuksistamme Glen Rosessa on siis kiirinyt Oxfordiin asti.
Hän ei vaivaudu paikan päälle, mutta hän on varma, että ne ovat epäaitoja.
Jos ne olisivat aitoja, se tuhoaisi evoluutioteorian.
Kiintoisaa on, ettei jalanjälkiä pysty lisäämään kallion sisään jälkeenpäin.
Ne ovat siellä, missä ne ovat. Niitä ei voi siirtää eikä pudottaa halkeamasta.
Jalanjäljet ovat parempia todisteita kuin luut, ja sen Dawkins tietää.
Teistä monet ovat tutustuneet Dinosaur Valley -osavaltionpuistoon.
Tässä Paluxyjoki virtaa puiston läpi.
Siellä kaikkialla on kaikenlaisia dinosauruksenjälkiä.
Roland T. Bird teki ne tunnetuksi 1940-luvulla monissa julkaisuissaan.
Tässä on isoja sauropodin jälkiä, ja tässä kolmivarpainen teropodin jälki.
Tämä jälki on epätavallinen. Se on koholla.
Se aiheutti pohdiskelua. Jäljenhän pitäisi olla painauma.
Dinosauruksen jalka upposi maahan.
Painaumaan virtasi toista materiaalia.
Täytemateriaalista tuli ympäristöään kovempaa, kun se kivettyi.
Kun pinta myöhemmin altistui eroosiolle, -
täytemateriaali kesti eroosiota paremmin kuin ympäröivä materiaali.
Niinpä jälki jäi koholle. Se on tärkeää. Palaamme siihen myöhemmin.
Lisäksi on löytynyt jälkiä, jotka näyttävät seuraavalta.
Mikähän tuon on jättänyt? Ei ainakaan ihminen, sillä evolutionistien mukaan -
ihminen tuli vasta sata miljoonaa vuotta dinosaurusten jälkeen.
Jos se olisi samalta ajalta, evoluutioteoria olisi murskattu.
Dawkins päättelee, että tämä on kaiverrettu. Väite aiheutti päänvaivaa,-
koska jälki oli liiankin täydellinen.
Etsimme jälkiä, jotka eivät olisi niin täydellisiä, ja löysimmekin joitakin.
Dallasin rikoslaboratorio tutki tämän jäljen ja totesi sen ihmisjäljeksi.
Arviointiperusteet olivat samat kuin rikospaikkatutkinnassa.
Vieressä oli vastalöydetty dinon jälki.
Jotkin löytämämme jäljet muistuttivat hyvin paljon ihmisen jälkiä.
Evolutionistit selittävät, että jälki on eroosion tai kaiverruksen tuotos.
Uusia selityksiä siis, lisäämisen tai halkeamasta putoamisen lisäksi.
Nyt se on eroosion tai kaiverruksen tuotos.
Stan Taylor testasi näitä ideoita 1970-luvun alussa.
Hän seurasi kauhakuormaajalla jälkiä, jotka johtivat joentörmään.
Kahden metrin paksuisessa kerrok- sessa on vuoroin savea ja kalkkikiveä.
Jos jäljet jatkuvat joentörmän alla, -
ajatus siitä, että ne olisi kaiverrettu, kumoutuu.
Hän teki niin ja löysi yhdeksän jälkeä lisää, yhteensä yksitoista, -
oikea-vasen-järjestyksessä. Jotkin ovat hyvin selviä.
Muta oli siirtynyt syrjään. Se kumoaa ajatuksen eroosiosta.
Eroosio ei aiheuta kohoumaa jäljen ympärille.
Monet olivat innoissaan. Jäljet näyttivät hyviltä todisteilta.
Sitten Glen Kuban keksi selityksen.
Hän sai siitä "vuoden humanisti" -palkinnon. Hän sanoi, -
että eroosio kulutti sorsan jälkiä muistuttavat jäljet kuvan mukaisesti.
Pitkulaiset jäljet kuluivat eroosion myötä niin, -
että jälki näytti alalaidan kuvalta.
Se muistuttaa ihmisen jälkeä, mutta se on kulunut dinosauruksen jälki.
Eipä tarvitse murehtia sitäkään enää.
Tutkitaanpa asiaa. Tässä on dinosauruksen jälkiä.
Täytemateriaali oli kovempaa. Miltä se näyttää eroosion jälkeen?
Jäljistä tulee selvärajaisempia.
Kun katsoo sivulta, jäljen näkee kolmiulotteisesti.
Keskus on koholla. Se ei muutu eikä ala muistuttaa ihmisen jälkeä.
Se näyttää sitä enemmän dinon jäljeltä, mitä enemmän eroosiota on.
Jotkin Stan Taylorin tekemät valokset olivat hyvin yksityiskohtaisia.
Näyttääkö tämä eroosion kuluttamalta dinosauruksen jäljeltä?
Jäljessä on niin paljon yksityiskohtia, että selitys ontuu.
Ihmisjalka sopii siihen täydellisesti.
Yritin toimia paholaisen asianajajana. Voidaanko tämä selittää jotenkin?
Tämä jälki vakuutti minut. Kaivoimme esiin lisää jälkiä.
Entisen 11 sijaan niitä on nyt 14. Tämä on yksi myöhemmin löydetyistä.
Jälkeä täytyy katsoa hetki, ennen kuin asian huomaa.
Dinosauruksen jäljen pituus on 64 cm.
Katso, mitä sen sisällä on.
Voi nähdä viisi varvasta, jalkapöydän ja kantapään. Täydellistä.
Jotkut selittivät ihmisjäljen eroosiolla tai kaivertamisella, -
mutta tässä on molemmat jäljet. Ihmisjälki on keskellä.
Esittelimme jäljen kansallisessa tiedekonferenssissa Tennesseessä.
Eroosioselityksen isä Glen Kuban oli mukana. Seuraavana aamuna -
hän nousi koneeseen ja käveli joelle rautatanko kädessään.
Meille soitettiin ja sanottiin, että hän riehuu siellä rautatangon kanssa.
Kun ehdimme paikalle, jälki näytti tältä. Rikki hakattu.
Tietysti meillä oli valoksia, steroskopisia valokuvia -
ja satoja valokuvia, -
mutta selvästikin jalanjälki teki häneen vaikutuksen.
Toinen samanlainen löytyy hieman edempää.
Alueella on 134 dinosauruksenjälkeä. Niistä 14:ssä on ihmisjälki sisällä.
Niitä on myös vieressä ja poikittain, osittain ulkopuolella sekä sisällä.
Tässä jälki on sisällä. Huomaa kolmivarpainen dinosauruksen jälki.
Näyttäisi siltä kuin joku olisi astunut jäljen takaosan päälle.
Sivusta näkee kolme varvasta oikealla.
Ehkäpä jälki terävöityy eroosion myötä.
Painauma istuu ihmisen jalkaan kuin hansikas.
Tämä on oikean jalan jälki. Mitä pitäisi tulla seuraavaksi?
Vasemman jalan jälki. Tässä on seuraava.
Oikea ja vasen vuorottelevat 14 seuraavan jäljen sarjassa.
Katsotaan tätä jälkeä sivulta.
Dinosauruksen jälki on sen vieressä.
Taustalla näkyy hiekkasäkkejä. Joen pohjan tutkiminen on työlästä.
Pituus on yhdenmukaisesti 29 cm.
Tässä kuvassa näkyy koko 14 jäljen sarja.
14 jälkeä, vuorotellen oikea ja vasen, yhdenmukaisesti samankokoisia.
Se ei voi olla eroosion aikaansaannos. Valtaosa kaivettiin esiin maan alta.
Se sulkee pois kaiverrosselityksen.
Kalliossa voi nähdä merkillisiä asioita.
Jokin luolan aukko voikin yhtäkkiä näyttää intiaanin päältä.
Pilvi voi näyttää linnulta.
Ehkäpä nämä jäljet vain sattuvat näyttämään ihmisen jäljiltä.
Näin tämän hiljattain Oklahomassa. "Hauskan näköinen pilvi."
Sitten näkee loput pilvet. "Joku on näpelöinyt pilviä."
Jos niitä on useampi, ne eivät ole voineet muodostua itsestään.
"Vanha mies vuorenreunassa." Eroosiotako, ehkä?
Mistä tietää, ettei se ole eroosiota?
Jos näkee neljä vanhaa miestä vuoressa, tietää kyllä, miten asia on.
Tässä neljätoista vuoroin oikeaa ja vasenta jälkeä vakuuttavat: -
"Ei eroosion aiheuttamaa eikä kaiverrettua."
Tämä on täydellinen esimerkki fossiilista, joka tulee liian aikaisin.
Mittasimme ja analysoimme. Kaikki jäljet näyttivät ihmisen jalanjäljiltä.
Ne olivat yhdenmukaisesti saman- kokoisia, tosin kuin dinon jäljet.
Seitsemässä oli varpaat. Näitte kuvat parhaista.
Se on epätavallista fossiilijäljissä.
Mary Leakeyn kuuluisissa jäljissä Afrikassa ei ollut varpaita.
Joissakin on isovarvas, mutta ei muita.
14 jäljestä 12:ssa voi erottaa oikean ja vasemman.
Kaksi on lähinnä pitkulaisia.
Kun Kuban luennoi niistä, arvaa, mistä kahdesta hän näyttää kuvan.
Teimme kaksi erillistä sokkotestiä Kansasin osavaltionyliopistossa.
Näytimme kuvia. "Mitä nämä ovat?" 97 % vastasi: "Ihmisen jalanjälkiä."
Vaikeutimme kysymystä hieman.
"Ovatko ne oikean vai vasemman jalan jälkiä?"
87 prosentin vastaus oli täysin sama kuin meidän esityksemme.
14:stä 12, juuri sama kuin mitä me arvioimme.
Mikään ei ollut johdonmukaisesti erilainen, joten voi sanoa, -
että jäljet ovat johdonmukaisesti oikea-vasen-järjestyksessä.
Näin tehdään tiedettä.
Dawkins istuu pöytänsä takana Oxfordissa ja sanoo: "Ei. Mahdotonta."
Me menemme kentälle ja teemme työt. Voitte varmasti nähdä eron.
Tämä on täydellinen esimerkki fossiilista, joka tulee liian aikaisin.
Ne eivät voi pudota halkeamasta. Niitä ei voi lisätä myöhemmin.
Niitä ei voi kaivertaa. Ne kaivettiin esiin. Ne eivät ole eroosion tuotosta.
Minusta on kiva luennoida näistä ja odottaa kuulijoilta selityksiä.
Puhuin Tennesseen yliopistossa -
noin viidellekymmenelle opinnoissa pitkällä olevalle geologianopiskelijalle
Luennon lopuksi he odottivat vastausta laitoksen johtajalta.
Hän sanoi: "Saattoihan silloin olla dinosauruksia, joilla oli ihmisen jalat"
Mietin hetken. "Pitää paikkansa.
Voihan olla, että silloin oli ihmisiä, joilla oli dinosauruksen jalat.
Sehän olisi yhtä loogista.
"Eikö olisi loogisempaa ajatella, että dinot tekivät dinojen jäljet -
ja ihmiset tekivät ihmisen jäljet?" Hän ei suostunut myöntämään sitä.
Jos ihminen olisi tehnyt ne, näyttäisivätkö ne erilaisilta?
Hän nousi ylös ja marssi pois.
Kuulijoista merkittävä osuus alkoi uskoa luomiseen sinä iltana.
Dinosauruksia, joilla on ihmisen jalat. Onko sille selitystä? Chuck Finsley, -
joka toimi 30 vuotta Dallasin luonnon- historiallisen museon kuraattorina, -
hiljattain eläköitynyt, tuli Glen Roseen katsomaan jälkiä.
Hän halusi asettaa esille joitakin löytämiämme dinosauruksia.
Hän näki jäljet, järkyttyi ja tuli uudelleen kuukauden kuluttua.
Taas hän järkyttyi ja lähti. Kolmannella kerralla hänellä oli selitys: -
"Tiedän, kuka jäljet teki.
Ne ovat avaruusolioiden tekemiä."
Hän oli tosissaan. Taisin hörähdellä, ja hän suutahti.
Sanoin: "Kaukaisilta galakseilta tulleet oliot -
olisivat meitä edellä teknologisesti. Miksi he kulkisivat paljain jaloin?"
Hän lähti.
Tämän parempaan he eivät pysty.
Todisteet täytyy ottaa sellaisina kuin ne ovat, -
sen sijaan että yrittäisi epätoivoisesti selittää ne pois.
Mieleeni tulee Gary Larsonin piirros: -
"Professori Ferringtonin teoria siitä, että dinosaurukset olivat kananluita, -
joita jättiläismäiset avaruusoliot heittivät pois piknikillään."
Kuulostaa kaukaa haetulta.
Todellisuudessa kuva näyttäisi uskoakseni tältä.
He juoksivat pakoon katastrofaalisen vedenpaisumuksen edellä.
He jäivät arkin ulkopuolelle.
Suomennos: Marianne Tenetz