RAAMATTU, EVOLUUTIO JA ARKEOLOGIA
LUOMINEN? EVOLUUTIO? DINOSAURUKSET
ALUSSA...
ALKUPERÄ, KASVIT, ELÄIMET, IHMISET
SUUNNITELTUJAKO?
VEDENPAISUMUS, FOSSIILIT, SEDIMENTTIKIVI
HAVAINNOT, TODISTUSAINEISTO, JÄRKI, TOSIASIAT
Ihmisfossiilit, osa 1
Jos fossiilit osoittaisivat evoluutiosta, -
täytyisi pystyä näkemään muutos lajista toiseksi.
Fossiileja tutkiessamme näimme, etteivät evolutionistitkaan usko siihen.
On olemassa erillisiä lajeja, aukkoja ja katkonaisuutta -
kaikkien päälajien välillä.
Se pitää erinomaisesti paikkansa -
myös apinan ja ihmisen välillä, -
vaikka kehittymistä lajista toiseksi on yritetty todistaa kovin.
Sellainen todiste täytyisi löytyä.
Usein viitataan kehityskaavioon pienestä ihmisestä isoon ihmiseen -
oppikirjojen kuvituksessa.
Tutkimme todisteista, onko tällaista kehitystä tapahtunut, -
mutta tutkitaan ensin "aukkoa ennen isoa aukkoa".
Se on aukko, joka johtaa apinoihin.
Luen sitaatin Donald Johansonilta, -
"Lucyn", tunnetun "apinaihmisen", löytäjältä.
"Modernit gorillat, orangit ja simpanssit -
ilmestyvät ikään kuin tyhjästä. Ne ovat täällä tänään. Niillä ei ole eilistä."
Hän sanoi, ettei ole löytynyt mitään, mikä johtaisi apinoihin.
Sen sijaan on aukko, mikä on tyypillistä.
Meidän sanotaan usein esittelevän asioita virheellisesti, kun sanomme, -
että evolutionistit uskovat ihmisen tul- leen apinoista, sillä he eivät usko niin
He uskovat, että tulemme yhteisestä esi-isästä, emme apinasta.
Tässä on esimerkki sellaisesta lausunnosta.
Bill Allen oli "National Geographic" -lehden päätoimittaja vuonna 2004.
"Ihmiset eivät polveudu apinoista. Darwin ei ikinä väittänyt niin."
Minua hämmästyttää, että joku Bill Allenin kaltainen sanoisi näin.
Ettei Darwin ikinä väittänyt ihmisen tulevan apinoista. Ei pidä paikkaansa.
Se on saivartelua, joka vääristelee Darwinin kantaa. Darwin kirjoitti: -
"Naturalisti olisi epäilemättä luokitel- lut [varhaisen muodon] apinaksi...
...loukkaisipa se johtopäätös ylpeyttämme miten paljon tahansa, -
että varhaiset esi-isämme on nimetty oikein."
Charles Darwinin mukaan polveudumme apinoista.
On saivartelua väittää jotakin muuta.
Ei nykyapinoista, mutta evolutionistien mukaan esi-isämme oli apina.
Earnest Hooton Harvardista -
laati "Up from the ape" (Apinasta) -kirjan.
Hän johti antropologian laitosta Harvardissa, -
ja kirjan otsikko paljastaa, mitä mieltä hän oli.
"Jos polveudumme apinoista, esi-isiemme pitäisi näyttää niiltä.
Et ehkä suostu myöntämään, että muistutat apinaa... Mutta...
kun menet tarpeeksi kauas sukupuussasi, joudut myöntämään, -
että siellä kyykkii apina."
Hän johtaa Harvardin antropologista laitosta -
ja uskoo meidän polveutuvan apinoista. Hän ei ole ainoa.
"National Geographic" -lehden päätoimittajasta huolimatta -
tätä opetetaan.
Sama tutkija, joka uskoo apinan kyykkivän sukupuussamme, -
sanoo jotakin kiintoisaa: "Pehmyt- kudoksen rakentamisyritykset..."
Vastakohtana luille, joista hän on puhunut.
"Pehmytkudosten rakentaminen on vieläkin riskialttiimpaa.
Luut eivät anna vihjeitä huulista, silmistä, korvista eikä nenästä.
Joissakin tv-ohjelmissa osataan kertoa luiden perusteella, miltä ihminen näytti
Luista voi kertoa paljon, -
mutta ei sitä, miltä huulet, silmät, korva ja nenä näyttivät.
Nehän juuri ovat ratkaisevat ulkonäön kannalta.
Kun rakennetaan "apinaihmisiä", niistä tehdään apinamaisia -
muokkaamalla huulia, silmiä, korvia, nenää ja muuta.
Esitämme siitä todisteita.
"Neandertalilaisen kallosta voidaan yhtä hyvin muovailla -
simpanssi tai filosofi."
Filosofeista jotkut näyttävät hieman omituisilta, -
mutta heidät erottaa kyllä simpansseista.
Samasta kallosta voidaan rakentaa molemmat.
Roger Lewin toimittaa Science-lehden Research News -osiota.
Hän on evolutionisti henkeen ja vereen -
sekä Richard Leakeyn hyvä ystävä ja kirjoittajakollega.
Hän sanoo jotakin, mikä on ehkäpä ratkaisevin juttu koko asiassa.
Hän sanoo sen puolestani.
"Ratkaisevaa on, että voi tehdä oikeita johtopäätöksiä sukulaisuudesta -
kahden eri lajin välillä ulkonäön samankaltaisuuden perusteella."
Puhuimme samankaltaisuudesta fossiilien yhteydessä.
Ainoa tapa antaa fossiileille merkitys on viitata niiden samankaltaisuuksiin.
Se on selvästi harhaanjohtavaa. "...se on petollista."
Hän antaa esimerkin. "Rakenteen samankaltaisuus ei välttämättä kerro -
identtisestä geneettisestä historiasta.
Hai (kala) ja pyöriäinen (nisäkäs) näyttävät samanlaisilta..."
Mutta näin toimitaan paleoantropologiassa.
Verrataan kahta luuta. "Näyttävät samanlaisilta."
Tai: "Eivät näytä samanlaisilta." Niin päätetään esi-isistä.
Perustat ovat harhauttavia. Sen myöntävät myös evolutionistit.
Richard Lewontin tekee kaikkensa.
Hän on antanut harkitsemattomia lausuntoja.
Harpers-lehti haastattelee häntä. Hän peruu hieman puheitaan.
"Emme tiedä ihmislajin esi-isistä mitään."
Korostamme sanaa "tietää", mutta hän uskoo henkeen ja vereen, -
että polveudumme apinoista. Mitä tulee absoluuttiseen tietoon, -
me emme tiedä. "Kaikki fossiilit, joita väitetään esi-isiksemme ―
meillä ei ole hajuakaan, ovatko ne esi-isiämme."
Minua hävettää käyttää sitaattia, -
koska tiedän, ettei hän sanoisi niin normaaleissa olosuhteissa, -
koska hänellä on siitä käsitys; hänellä on luja vakaumus.
En halua esittää sitä väärin.
Mutta mitä tulee absoluuttiseen tietoon, emme voi tietää, -
että jokin luu on sukua jollekin toiselle luulle.
"Sinun tehtäväksesi jää yhdistely... Ei ole yhdistäviä linjoja."
Yhdisteleminen perustuu samankal- taisuuksiin, jotka ovat harhauttavia.
Hän sanoo tässä, ettemme voi olla absoluuttisen varmoja.
Näemme tällaisia kaavioita kirjoissa, ja monet pitävät niitä todisteina.
"Tässä tieteellinen todiste.
Homo erectus johti neandertalilaiseen ja nykyihmiseen."
Tämä on tyypillinen kuva monissa oppikirjoissa.
Se ei ole tyypillinen paleoantropologiassa, -
mutta teemme siitä yhteenvedon ja käytämme sitä jäsentelynä -
lyhyessä paleoantropologian esitelmässämme.
Kirjoissa se näyttää tältä.
Ensimmäisen jaksomme päätähti -
on Australopithecus, etelänapina, -
joka johti Homo erectukseen, nean- dertalilaiseen ja lopulta nykyihmiseen.
Monet pitävät Australopithecusta tärkeimpänä todisteena.
Kun kysyn ihmisiltä, miksi he uskovat evoluutioon, -
monesti he viittaavat apinaihmiseen, oppikirjojen kuviin -
ja Leakeyiden tutkimuksiin Etelä-Afrikassa.
Tämä on todiste. No, tutkitaanpa todistusaineistoa.
Tässä on piirros Australopithecuksesta, -
jonka Louis Leakey teki tunnetuksi jo monta vuotta sitten elokuvassa -
"Dr. Leakey and the Dawn of Man" (Leakey ja ihmisen aamunkoitto).
Sitä esitettiin tuhansissa luokkahuoneissa USA:ssa.
Hän kulkee pitkin Olduvain rotkoa, -
josta hän löysi "etelänapinan". Itse pidän sitä apinana.
Luurangon löysi itse asiassa Leakeyn vaimo.
Ihmettelen, mikseivät naisliikkeet ole tarttuneet tähän.
Vaimo löysi luurangon. Mies sai kunnian.
Huomaa Roger Lewinin lausunto. Tiedetoimittaja ja Leakeyn työtoveri.
Lewin on sopiva esittelemään heidät. "Richard ja vanhemmat Louis ja Mary
ovat lähes 50 vuotta kannattaneet ihmisen alkuperästä sitä näkemystä, -
että ihmisellä on ollut erilliset esivanhemmat miljoonia vuosia."
Hän ei usko, että yksi polveutui toisesta, -
vaan ne ovat erillisiä niin kauas kuin hän näkee eikä hän löydä yhteyttä.
"Australopithecuksella ei ole mitään tekemistä ihmisen alkuperän kanssa."
Tietysti olet lukenut tämän National Geographicista tai koulukirjoista...
Turha toivo.
Hän tuntee Leakeyt ja sanoo, etteivät he uskoneet -
Australopithecuksen johtaneen ihmiseen.
Ne olivat erilliset niin kauas kuin fossiileja löytyi.
Louis Leakeyä ylistetään evolutionistien sankarina -
"Sumuisten vuorten gorillat" -elokuvassa.
Hän on johtaja ja evoluution ikoni.
Sitä ei kerrota, että hän luopui darwinismista.
"Chicago American" -lehti siteeraa häntä tästä aiheesta -
kauan ennen hänen kuolemaansa.
Hän oli luennoinut siellä edellisenä iltana.
"Tri Leakey irtisanoutuu Darwinista nojautuen tuloksiin, -
joita hänen tutkimuksensa tuottivat ihmisen alkuperästä Itä-Afrikassa."
Häntä ylistetään evoluution todistee- na, mutta oppikirjoissa ei sanota, -
että Leakey tuli toisiin lopputuloksiin todisteiden perusteella.
Hän näki, ettei darwinismi selitä sitä, mitä hän näki.
Kun tutkimme Australopithecusta, ymmärrämme syyn.
Charles Oxnard on johtavia asiantuntijoita.
Hän oli tutkijakoulun rehtori -
sekä biologian ja anatomian professori Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Hän kirjoittaa "American Biology Teacher" -lehdessä -
johtavan asiantuntijan asemassa: -
"... [Australopithecus] muistuttaa orankia...
Se ei paljonkaan muistuta ihmistä." Tätä et ikinä löydä oppikirjoista.
Se näyttää orankilta, ei niinkään ihmiseltä.
"...se on voinut olla kaksijalkainen... mutta ei ihmismäisesti."
Se ei kävellyt kahdella jalalla kuten me.
"Ne saattoivat olla taitavia kiipeilijöitä -
ja viihtyivät yhtä hyvin puussa kuin maassakin."
Se oli siis apina. Se muistutti enemmän apinaa kuin ihmistä.
Ehkä kaksijalkainen, mutta käveli rystysillä. Viihtyi puissa.
Tätä ei esitellä oppikirjoissa.
Lordi Scully Zuckermann on ehkäpä johtava asiantuntija Englannissa.
Sitä hän on ollut monta vuotta.
Lewin siteeraa häntä "Bones of Contention" -kirjassa.
"[Zuckerman] hylkää Australopithecuksen ja väittää, -
ettei lajilla ole mitään tekemistä ihmisen evoluution kanssa.
'Ne ovat vain pahaisia apinoita', hänen väitetään sanoneen -
hänen tutkiessaan Australopithecuk- sen jäänteitä Etelä-Afrikassa."
Ne ovat vain apinoita, joilla ei ole mitään tekemistä ihmisen kanssa.
Hän on ehkäpä Euroopan johtava paleoantropologi.
Omassa kirjassaan hän sanoo: -
"Australopithecuksen kallo on hyvin apinamainen verrattuna ihmiskalloon"
Hän viittaa kuvaan 5, jota katsomme kohta.
"Sen kiistäminen olisi samaa -
kuin väittäisi mustan olevan valkoista."
Tutkijoita saa harvoin antamaan näin jyrkkää lausuntoa, -
mutta hän on selvästikin vakuuttunut, että nämä ovat apinoita, eivät ihmisiä.
Jos väittää muuta, on kuin sanoisi valkoista mustaksi.
Hän näyttää syyn kuvassa 5.
Vasemmalla on simpanssin kallo, oikealla Australopithecuksen kallo.
Kallot näyttävät samanlaisilta.
Ne muistuttavat toisiaan enemmän kuin ihmisen kalloa.
Alakuvassakin kallot näyttävät muistuttavan enemmän toisiaan -
kuin ihmisen kalloa.
Sanotaan: "Totta, mutta on yksi erotus.
Alakuvan hampaat ovat erilaiset."
Simpanssilla on pitkä kulmahammas ja rako, johon hammas sopii.
Australopithecuksella ei ole sitä.
Sen hampaat muistuttavat ihmisen hampaita.
"Hampaiden ero tekee siitä ihmisen."
Ei mainita, että tšeladapaviaanilla, joka on sataprosenttisesti apina, -
on juuri tällaiset hampaat. Se ei ole ainutlaatuista ihmisille.
Joillakin apinoilla on tällaiset hampaat.
Australopithecuksella oli, samoin tšeladalla.
Kenties tunnetuin esimerkki Australopithecuksesta -
on Donald Johansonin löytämä "Lucy".
Se on hyvin kuuluisa. Sitä esitellään aina oppikirjoissa.
Siitä oli hiljattain isot uutisotsikot Houstonissa, -
jonne se tulee näytteille.
Jotkut ovat sanoneet: "Katso Lucya. Se on evoluution todiste."
Tosi turhauttavaa.
Informaatio on vääristynyttä, -
ja selvin tulkinta on, että kyseessä on apina.
Haluan näyttää lyhyen videoklipin -
tri David Mentonista, anatomian professorista.
Hän on opettanut yliopistossa St. Louisissa 20 vuoden ajan.
Hän kommentoi asiaa.
Kaikki siteeraamani ihmiset ovat evolutionisteja, ellen toisin sano.
Menton on kreationisti, pätevä sellainen.
Hän kuvailee, mitä on tapahtunut. Hän esittelee tri Lovejoyn, -
joka kertoo, mitä tapahtui.
Olentojen, kuten Lucyn, suoliluu -
on samassa kulmassa kuin apinan suoliluu.
Mitä evolutionistit tekevät? Ette usko.
PBS-kanavalla esitettiin Nova-sarjaa, -
jossa oli mukana tunnettu paleoantropologi tri Owen Lovejoy.
Hän tutkii Lucyn luurankoa -
ja harmittelee, että lonkan asento on väärä.
Lonkan pitäisi muistuttaa ihmisen lonkkaa, jotta Lucy voisi kävellä -
niin kuin Laetolin jalanjäljet osoittavat sen kävelleen.
Lonkka ei näytä ihmisen, vaan apinan lonkalta. Mitä tehdä? Katsohan.
Ajatus apinasta, joka nousi pystyyn, oli kumouksellinen.
LUCYN "VIRHEELLINEN", APINAMAINEN LANTIO.
Turvauduimme taas Owen Lovejoyn asiantuntijuuteen, -
sillä todisteet eivät täsmänneet: polvi näytti ihmismäiseltä, mutta lonkka ei.
Pintapuolisesti lonkka muistutti simpanssin lonkkaa.
Siten Lucy ei olisi mitenkään voinut kävellä kuin nykyihminen.
Lovejoy huomasi kuitenkin jotakin merkillistä luiden fossilisoitumisessa.
Kun liitin yhteen kaksi löydettyä lonkan osaa, -
tämä osa on painautunut niin kovin tähän osaan, -
että luu hajosi palasiksi, jotka sitten sulautuivat fossilisoitumisen...
Luut hajosivat, eivätkä ne sovi yhteen kunnolla.
Ohjelmassa spekuloitiin, kuka rikkoi lonkkaluun.
Tämänhetkiset tieteelliset todisteet viittaavat, että peura astui sen päälle.
Tässä peura astuu luun päälle. Voi harmi. Katsotaan eteenpäin.
Se sai luut sopimaan yhteen niin hyvin, -
että ne ovat anatomisesti mahdottomassa asennossa.
Se sai Lucyn lonkkaluun näyttämään leveältä kuin simpanssin lonkka.
Kaikkea ei kuitenkaan ollut vielä menetetty.
Moottorisaha! Laittakaa suojalasit päähän.
Lovejoy päätti palauttaa lonkan sen alkuperäiseen muotoon.
Hän valoi kopion kipsistä.
Hän irrottaa kokonaisia osia.
Hän leikkasi vaurioituneet osat ja laittoi ne takaisin asentoon, -
jossa ne olivat ennen Lucyn kuolemaa. Se oli hankalaa, -
mutta kun ongelmakohdat oli poistettu, kaikki sopi täysin.
Täysinkö? Reiästä voisi lukea sanomalehden.
Lopulta lonkkakulma ei muistuta sim- panssin vaan ihmisen lonkkakulmaa.
Tätä kutsutaan tieteeksi. Tätä saa opettaa kouluissa.
Sitä ei saa kritisoida, sillä se olisi uskonnollista.
Ikävä kyllä evolutionistien kannalta on löydetty kymmeniä muita esimerkkejä-
Australopithecus afarensisistä. Lucy ei ole ainoa.
Ei voida peukaloida kaikkia lantioita.
Adrienne Zihlman Kalifornian yliopistosta kommentoi hiljattain sitä,-
mitä olemme oppineet kokonaiskuvasta.
"Science News" -lehti siteeraa häntä.
"Zihlman vertasi kääpiösimpanssia Lucyyn, -
joka on vanhimpia tunnettuja Hominidin fossiileja, -
ja huomasi ällistyttäviä samankaltaisuuksia.
Koko, asento ja aivojen tilavuus ovat lähes identtiset.
Zihlmanin mukaan kääpiösimpanssit käyttävät raajojaan -
pitkälti samalla tavalla kuin Lucy."
Lucy käveli siis rystysillään kuten muutkin apinat.
Ne ovat lähes identtiset. Lucy oli simpanssi.
Johtavat asiantuntijat ovat tunnustaneet sen, -
huolimatta Lovejoyn ja Johansonin metkuista.
Pystyasento on suurin syy, miksi niitä pidetään ihmisinä.
"Jos ne seisovat, ne ovat selvästikin ihmismäisiä."
Tiedän liskoja, jotka kävelevät kahdella jalalla. Mitä se todistaa?
Apina päättää nousta pystyyn... Siitä on itse asiassa esimerkki.
CBC:n tiedeuutiset raportoi siitä joitakin vuosia sitten.
Ryhmä makakeja sairastui ja lähestulkoon kuoli.
Niistä yksi toipui kuoleman partaalta ja alkoi kävellä pystyasennossa.
"Eläintarhan työntekijät sanoivat, -
että se alkoi kävellä yksinomaan pystyssä.
Eläinlääkäri ei tiedä, miksi sen käytös muuttui."
Tässä on muutos apinakävelystä pystyasentoon. Miksi?
Eläinlääkäri "arveli, että sairaus saattoi aiheuttaa aivovaurion."
Ehkä me siksi kävelemme pystyasennossa.
Ehkä siksi apina nousi pystyyn. Tämä on vain tulkintaa, -
joka pohjautuu monessa tapauksessa kuviteltuihin samankaltaisuuksiin.
Meille toitotetaan vääristeltyjä tulkintoja.
Tämä esitettiin "National Geographic" -lehdessä loppuvuonna 2006.
Etusivulla komeilee oranki.
"Ihmisen esi-isä hämärtää apinan ja ihmisen välisiä rajoja."
Tässä on uusi, todellinen vastaus kaikkiin ongelmiin.
"Esimerkiksi reisiluu polvesta lantioon muistuttaa nykyihmisen reisiluuta, -
mikä vihjaa pystyasentoon."
Ikävä kyllä se ei ole totta, mutta "National Geographic" toitottaa sitä.
Luetaan, mitä arvostetumpi "Nature"-lehti sanoo, -
jotta saamme todelliset todisteet, jois- ta monet tiedelehdet ovat raportoinet.
Ne valittelevat sitä, mitä "National Geographic" esittää.
Tässä löydön tekijöiden kirjoitus: -
"Etuhampaat ovat suuremmat.
Yleismorfologia muistuttaa nuorta apinaa."
Gorillamainen lapaluu ja pitkät, kaarevat sormiluut -
herättävät uusia kysymyksiä." Lapaluu on erityisen merkityksekäs, -
sillä rystysillään kävelevien paino kohdistuu siihen.
"Lapaluun muoto muistuttaa nuorten ja aikuisten gorillojen lapaluuta.
Kun lajin lapaluuta voidaan nyt tutkia täydellisesti ensikertaa, -
on yllättävää, että eniten saman- kaltaisuuksia on gorillan kanssa."
Samanlaisuuksia ei ole ihmisen vaan gorillojen kanssa, -
etenkin kävelyasennon kannalta ratkaisevissa osissa.
"Löydetyt samankaltaisuudet -
viittaavat painon kannattelemiseen ja rystysillä kävelemiseen."
Sitten tulee ällistyttävä väittämä.
"Australopithecuksen esimerkit voidaan sijoittaa -
afrikkalaisten apinoiden lajinsisäisen muuntelun sisään."
Apinoita on eri lajeja. Tämä asettuu lajinsisäisen muuntelun sisään.
Sitä ei esitetty näin "National Geographic" -lehdessä.
Pidä mielessäsi, että todisteet ovat usein vahvasti manipuloituja.
On olemassa samankaltaisuuksia, mutta ne esitetään usein virheellisesti.
Sanotaan, että Mary Leakey löysi -
hyviä esimerkkejä Australopithecuk- sen jalanjäljistä Afrikasta.
Ne olivat "samalta aikakaudelta" heidän aikakäsityksensä mukaan.
Ne olivat kauniita jalanjälkiä, mutta ne olivat ihmisen jalanjälkiä.
Apinan jalka on tunnetusti käsimäinen.
Jäljet ovat ihmismäiset.
Jos ne ovat Lucyn, se todistaa sen kävelleen pystyssä.
Huolimatta siis anatomiasta.
Mary Leakey kuvaa jälkiä näin: -
"Ne kuuluivat ihmisten sukuun, -
ei ihmisapinoille (kuten Australopithecukselle, -
jota kerran pidettiin ihmisen esi-isänä..." Hän ei enää usko niin.
Hän viittaa ajoituksiin. En ole samaa mieltä, mutta katsotaan, miten käy.
Puhumme ajoituksista toisessa jaksossa.
Tämä on aikakausi keskellä Australopithecuksen aikaa, -
tai itse asiassa Australopithecuksen ajan alkuvaiheissa.
Mary Leakeyn sanoin he eivät ole "kaltaisiamme ihmisiä".
Uskon, että ne ovat ihmisen jäljet. Todisteet eivät viittaa muuhun.
Eräs asia on kumonnut ajatuksen siitä, että Lucy teki nämä jäljet.
Nykyään on löytynyt monia esimerkkejä jaloista.
Ne ovat apinan jalkoja.
Tässä viitataan A. afarensikseen. Se on Lucyn laji.
"On löytynyt esimerkkejä jalkaluista 3―3,5 miljoonan vuoden takaa -
Etelä-Afrikasta Sterkfonteinin luolista. Ne tukevat tätä käsitystä.
Eriävä isovarvas..." Se erottaa apinan jalan ihmisen jalasta.
"...osoittaa, että eläin tarttuu kuten apina jalallaan." Esimerkiksi oksaan.
Vasemmalla ihmisen jalka, oikealla apinan jalka.
Hiljattain löydetyt jalan osat viittaavat, -
että Lucyn jalka muistutti apinan jalkaa.
Lucy ei tehnyt näitä jälkiä.
Ihmiset tekivät jäljet samaan aikaan, kun Australopithecus eli, väitetään.
Siispä kuten Leakey sanoi, on olemassa todisteita siitä, -
että ihmisiä ja apinoita, Australopithecuksia, -
eli rinnakkain niin kauan kuin tiedetään. Yksi ei polveutunut toisesta.
Samaan aikaan William Howells johti Harvardin antropologian laitosta.
Hän viittaa Russel Toddleen, joka hänestä on johtava asiantuntija -
astunnan, raajojen ja jalanjälkien analysoimisessa fossiileissa.
Hänestä "kaikki jalanjälkien piirteet -
muistuttavat huomattavasti nykyihmisen jalkaa, -
ja Afar-jäljet [Lucyn jäljet] eroavat merkittävästi ihmisen jäljistä."
Jäljet ovat ihmisen. Se ei auta evolutionisteja.
Ihmisen pitäisi polveutua näistä elikoista, -
mutta ihmisen jälkiä esiintyy rinnakkain. Jalat olivat erilaiset.
Howells jatkaa: "lantio ei mitenkään ollut moderni..."
Huolimatta Lovejoyn hätäisistä moottorisahakorjailuista.
"...eivät myöskään jalat. Varpaat olivat ihmisvarpaita kaarevammat."
Niillä tartuttiin oksiin.
"Kantapäissä ei ollut tasapainottavia nystyröitä.
Pienet jänteet, jotka kiinnittävät jalkaholvin alapuolelta, puuttuivat."
Jos kävelee kuin ihminen, tarvitsee joustavan jalkaholvin.
"Sormiluut olivat kaarevat [kuten apinoilla] -
kuten puissa kiipeilevillä apinoilla."
Mitä hän kuvaa tässä? Ei tarvitse olla asiantuntija ymmärtääkseen, -
että hän puhuu apinoista. Asiantuntijat myöntävät sen.
Tässä on ehkäpä kolme alan suurinta asiantuntijaa.
David Pilbeam Yalesta, Glynn Isaac Harvardista ja Matt Cartmill Dukesta.
Puhumme heistä kohta lisää.
He sanovat, että Lucyn asema on heikentynyt merkittävästi.
Artikkeli julkaistiin jo vuonna 1986.
Sen olisi jo pitänyt ehtiä oppikirjoihin.
"Australopithecusten asema on heikentynyt, ja niitä on alettu pitää -
merkillisellä tavalla erikoistuneina apinoina." Miksi? Luiden takia.
Ne näyttävät apinoiden luilta. Luen tuoreemman sitaatin -
"Proceedings of National Academy of Sciences" -julkaisusta vuodelta 2007.
Kirjoittaja on David Pilbeam.
"Hiljattain löytyneen A. afarensiksen [Lucyn laji] morfologia -
vastaa läheisesti gorillan morfologiaa.
Se heittää epäilyksen A. afarensiksen roolin ylle ihmisen esi-isänä."
Asiantuntijat tietävät sen kyllä ja sanovatkin sen johtavissa julkaisuissa.
Oppikirjoja pitää muokata, -
mutta kun ei ole laittaa mitään tilalle, mitään ei tapahdu.
Teemme yhteenvedon Australopithecuksesta.
Lapaluu ja solisluu, jotka kannatte- levat rystyllä kävelijöiden painoa, -
muistuttaa apinoiden luuta.
Ne kävelivät kuin apinat. Niillä oli sama aivojen koko kuin apinoilla.
Hampaat kuin tšeladalla (apina). Käsivarret kuin apinalla.
Ne pystyivät rapsuttamaan nilkkoja seisaallaan. Kädet kuin apinalla.
Jalat, jalanpohjat ja varpaat kuin apinalla, asiantuntijoiden mukaan.
Mikä se sinusta oli? Varmaankin ankka.
Ei. Kun tutkimme ensimmäistä esimerkkiä, -
joka on ihmisen kehityksen tikapuiden alin puola, näemme apinan.
Seuraavaksi tulee Homo erectus, jota tutkimme ensi jaksossa.
Ensimmäinen laji ei tue evoluutiota.
Eläintarhoissa näkee monia apina- lajeja. Niitä oli enemmän aiemmin.
Tämä oli niistä yksi. Se kuoli suku- puuttoon, mutta se oli selvästi apina.
Suomennos: Marianne Tenetz