LUOMINEN?
EVOLUUTIO? DINOSAURUKSET
ALUSSA...
ALKUPERÄ, KASVIT, ELÄIMET, IHMISET
SUUNNITELTUJAKO?
VEDENPAISUMUS, FOSSIILIT, SEDIMENTTIKIVI
HAVAINNOT, TODISTUSAINEISTO, JÄRKI, TOSIASIAT
RAAMATTU, EVOLUUTIO JA ARKEOLOGIA
Kuinka vanha on maapallo? Osa 1. Tri Don Patton opettaa.
Olen varma, että kysymys Maa-planeetan iästä -
on ratkaisevia kysymyksiä kreationismi vs. evoluutio -kiistassa.
Minua vaivaa, kun jotkut veljet sanovat, ettei sillä ole merkitystä.
Minusta se on melko naiivia.
Voimme osoittaa Kirjoituksista ja tieteestä, -
että nuori Maa-planeetta on paras ja järkevin selitys, -
huolimatta median jatkuvasta propagandasta.
Uskon tieteen osoittavan, ettei maapallo ole vanha.
Tietysti on monia tutkijoita, joiden mukaan Maan ikä on miljardeja vuosia
Kaikki tutkijat eivät ole sitä mieltä. On monia, jotka uskovat, -
ettei tieteellinen todistusaineisto tue tätä johtopäätelmää.
Jotta saisimme käsityksen siitä, -
millainen merkitys kysymyksellä on naturalistien mielissä, -
luetaan tieteenhistorian professori Lawrence Badashin lausunto.
Hän viittaa yleiseen johtopäätelmään.
"4,5 miljardia vuotta sitten varhainen maapallo syntyi -
uutta tähteä ympäröivästä pyörivästä kaasu-, pöly- ja planetoidipilvestä.
Nämä luvut maapallon iästä ovat geologian ja evoluution perusta."
Tämä on perusta.
Minusta se on aika hutera perusta.
Kun luennot ovat ohi, ymmärrätte varmasti, miksi uskon niin.
Selvästikin evolutionisteille on absoluuttisesti ratkaisevan tärkeää, -
että maapallon ikä on miljardeja vuosia. Muuten asia olisi selvä.
Evolutionaariselle kehitykselle ei olisi silloin aikaa.
Käsitystä miljardeista vuosista -
tarvitaan myös ratkaisemaan ongelmia.
Evolutionisteille aika on ratkaisu kaikkiin ongelmiin.
Nobel-palkittu George Wald Harvardista -
puhuu elämän synnystä.
Hän pohtii moninaisuutta, jota olemme käsitelleet aiemmissa luennoissa.
Se tuntuu hänestä käsittämättömältä.
Hän sanoo, ettei voi kuvitella, miten se tapahtuisi luonnollisesti.
Se on väistämätön johtopäätelmä, johon monet naturalistit yhtyisivät.
"Ei tarvitse muuta kuin miettiä tehtävän laajuutta, -
kun jo joutuu tunnustamaan, -
että elävän organismin syntyminen spontaanisti on mahdotonta."
Miten hän ratkaisee ongelman?
"Silti me olemme tässä ― uskoakseni spontaanin syntymisen tuloksena."
Se on mahdotonta, mutta hän uskoo sen, koska hänellä on aika.
"Pitäisimmepä sitä tai sen vaiheita miten epätodennäköisenä tahansa, -
jos aikaa on riittävästi, se melko varmasti tapahtuu ainakin kerran."
Viimeksi tutkimme ajan seuraamuksia.
Kehityssuunta on joko ylös- tai alaspäin.
Aika ei auta järjestyksen ja moninaisuuden luomisessa.
Ajan vaikutus on päinvastainen. Siitä todistaa kokemuksemme.
Evolutionistien uskon mukaan aika ratkaisee kaikki ongelmat.
"Aika on juonen sankari.
Kun aikaa annetaan tarpeeksi, mahdottomasta tulee mahdollista, -
mahdollisesta todennäköistä ja todennäköisestä lähes varmaa.
Ei tarvitse muuta kuin odottaa, ja aika itsessään tekee ihmeitä."
Tässä on evolutionistien pyhä henki.
Heilautetaan taikasauvaa, niin aika korjaa kaikki ongelmat, -
huolimatta siitä, että aika saa asiat menemään alamäkeä, kuten näimme.
Mieleen tulee satu prinsessasta, joka suutelee sammakkoa, -
ja sammakko muuttuukin prinssiksi. Tietysti se on satua. Tajuamme sen, -
ellei sitten lisätä ajan taikasuudelmaa, jolloin siitä tulee tiedettä.
Jos aikaa on miljardeja vuosia, juuri näin tapahtuu.
Yliopistot käyttävät miljardeja dollareja sen opettamiseen, -
että sammakosta tulee prinssi. Sen erottaa sadusta ainoastaan aika.
En usko, että ajalla on sellaista ihmeitä tekevää voimaa.
Miksi-kysymysten esittäminen on parhaita lähestymistapoja tieteessä.
Se sopii erittäin hyvin tähän.
Ihmisiä pommitetaan vakuutteluilla toistensa jälkeen. Se on kuin mantra.
Maapallonko ikä miljardeja vuosia? Miksi uskot niin?
Minusta se on hyvä kysymys.
Se on uskonkysymys. Kukaan ei ollut näkemässä sitä.
He uskovat, että maapallo on vanha. Kysymykseni on, miksi.
Yleensä ensimmäinen vastaus viittaa radiometriseen iänmääritykseen.
Kiven iäksi määritetään 1―4 miljardia vuotta.
No, ehkä ei neljää miljardia vuotta, mutta joskus 3 miljardia vuotta.
Selvästikin maapallon täytyy olla niin vanha.
Tietysti ymmärrämme kirkkaasti, miten radiometrinen iänmääritys toimii, -
ja pystymme arvioimaan sen paikkansapitävyyden. Ei, emme tiedä.
Tieteentekijöistäkään valtaosa ei tiedä.
Uskomme sen, koska meille sanotaan, että se toimii.
Radioaktiivinen iänmääritys on englanniksi "radioactive dating".
Teineille se tuo mieleen lähinnä deittailun.
Radioaktiivinen aine on ainetta, -
joka emittoi hiukkasia atomin nuklideista. Aine on epävakaata.
Alfa- ja beetahiukkasten menetyksen myötä alkuaine hajoaa toiseksi.
Lopputuloksena on vakaa alkuaine.
Tämän hajoamisprosessin pitäisi auttaa meitä iänmäärityksessä.
Se on kuin tiimalasi. Aine hajoaa tietyssä ajassa toiseksi.
Tällä tavalla voidaan määrittää ikä.
Uraani menettää 238 hiukkasestaan joitakin -
ja muuttuu muiksi mineraaleiksi ja lopulta lyijyksi, joka on vakaata.
On olemassa luonnonlyijyä ja radiogeenistä lyijyä.
Tämä syntyy hajoamisprosessin tuloksena.
Aika vuosina voidaan määrittää tietyn yhtälön avulla.
Mikä voisi mennä pieleen prosessissa?
Tutkitaanpa tiimalasia ja kysytään, paljonko aikaa on kulunut.
Unohdetaan hetkeksi uraani ja lyijy.
Mietitään tavallista tiimalasia. Paljonko aikaa?
Voimme katsoa sitä ja sanoa, että ehkä 15 tai 20 minuuttia.
Jos laskisimme hiekanjyvät, voisimme antaa erittäin tarkan vastauksen, -
kunhan nopeus pysyy vakiona.
Mikä voisi mennä pieleen johtopäätelmässä?
Ajattelepa, että ennen kuin näit tiimalasin ensikertaa, -
joku avasi kannen ja kaatoi lisää hiekkaa.
Näyttää siltä, ettei läheskään kaikki hiekka olekaan valunut pohjalle.
Aikaa on kulunut 58 minuuttia, mutta nyt näyttää, ettei asia olekaan niin.
Tai ajattelepa, että joku avasi pohjakannen ja valutti hiekkaa pois.
Tai jospa tiimalasi olisikin maannut kyljellään tällaisena -
ja joku nosti sen ylös pari sekuntia ennen kuin näit tiimalasin.
Täytyy tuntea alkutilanne ja pitää olla varma, että järjestelmä on suljettu -
eikä hiekkaa ei ole valunut sisään tai ulos. Nämä ovat perusongelmat.
Vertaus on yksinkertainen, mutta se selittää asiaa.
Henry Faul, alan johtavia asiantuntijoita, sanoo: -
"Yhtälössä [jota tarkastelimme hetki sitten] on kaksi tärkeää oletusta: -
ensinnäkin järjestelmä on suljettu." Mitään ei ole lisätty eikä otettu pois.
"Toiseksi järjestelmässä ei saa sen syntyhetkellä -
olla tytäraineen [tiimalasin alaosa] atomeja."
Ei-radiogeenistä lyijyä esiintyy luonnossa.
"Nämä oletukset asettavat tiimalasille vakavia rajoituksia."
Hän ei ole kreationisti. Tässä evolutio- nisti sanoo, että ongelma on vakava.
"Tarkasti ottaen luonnossa ei luulta- vasti esiinny suljettuja järjestelmiä, -
mutta yllättäen monet mineraalit ja kivet täyttävät vaatimukset riittävästi,
jotta niitä voidaan käyttää radioaktiivisessa iänmäärityksessä.
Ongelma on geologisessa valinnassa."
Prosessi ei ole objektiivinen: valitaan kivi ja määritetään ikä.
Kivistä suurin osa ei sovi tarkoitukseen.
Valikoidaan se, joka sopii teoriaan.
J. D. MacDougall kirjoittaa Scientific American -lehdessä, -
että prosessissa on kiviä, joihin vuotaa mineraaleja jatkuvasti.
"Pohjaveden suodanta voi huuhtoa pois kivikiteiden uraanipitoisuuksia.
Uraani on niin liikkuvaa, että kun kivestä yksi osa laihtuu, -
toinen osa voi rikastua poikkeavasti jo suhteellisen matalissa lämpötiloissa."
Kun tätä jatkuu, -
hiekkaa lisätään tiimalasiin tai otetaan sieltä pois, -
miten se vaikuttaa iänmääritysmekanismeihin?
Se sotkee niitä pahasti. Ikää ei voi määrittää sillä tavalla.
Näemme asioita, jotka fossilisoituvat.
Ne kivettyvät. Miten se tapahtuu? Vesi suodattuu kivien läpi.
Se huuhtoo pois jonkin aineen ja korvaa sen toisella aineella.
Se ei ole tavatonta. Sitä tapahtuu kivissä koko ajan, -
etenkin jos tarkastelujakso on miljar- deja, miljoonia tai tuhansia vuosia.
Mauger Itä-Carolinan yliopistosta pureutuu siihen, miten se toimii, -
Contributions To Geology -lehdessä: -
"Likipitäen oikeat arvot oletetaan oikeiksi ja julkaistaan..."
Jos iänmäärityksen tulos on "oikea". Jos laboratorioon lähettää näytteen, -
sitä ei ajoiteta, -
ellei kerro, mistä näyte tuli ja miten vanha sen pitäisi olla.
He eivät tee koetta, ellei heille anna ensin vastausta.
Se ei ole tapa, jolla itse tein kokeita.
Kokeilepa itse kirjautua laboratorion nettisivuille -
ja lue näytteiden lähetyslomakkeesta, että nämä tiedot täytyy kertoa.
Pari laboratoriota voi toimia toisin, mutta ne eivät ole maineikkaita.
Yhtäpitävät tulokset julkaistaan. Mauger jatkaa: -
"Jos tulokset ovat ristiriidassa muun tietoaineksen kanssa, -
tuloksia julkaistaan harvoin ja eroavaisuuksia ei selvitetä."
Se kuulostaa kyyniseltä.
Eiväthän tiedeihmiset voi toimia näin?
Annetaan evolutionistien kuvailla, mitä tapahtuu.
Yksi kuuluisa esimerkki on Richard Leakeyn löytämä Kallo 1470.
Roger Lewin toimittaa Research News -osiota Science-lehdessä, -
joka on Yhdysvaltain arvostetuimpia tiedelehtiä.
Hän on Leakeyn hyvä ystävä. Miehet ovat kirjoittaneet pari kirjaa yhdessä.
Hän kuvaa, miten kallo ikä määritettiin.
Siitä on pari lukua hänen "Bones of Contention" -kirjassaan, -
joka on mielenkiintoinen kirja. Hän tietysti uskoo miljardeihin vuosiin.
Kirja on hyvä historiallinen kuvaus ihmisfossiilin etsinnästä.
"Iäksi selvisi 2,61 miljoonaa vuotta 0,26 miljoonan vuoden vaihteluvälillä."
Kallo 1470, 2,61 ± 0,26 miljoonaa vuotta.
"Antropologista, joka ei tunne radiometristä iänmääritystä, -
lukemassa on lohdullista tarkkuutta."
Antropologi ei ole pahoillaan siitä, ettei hänkään ymmärrä iänmääritystä.
Ja tämä kuulostaa hyvin lohdulliselta.
Tutkitaanpa, mitä muuta hän sanoo.
"Tehtiin 41 erillistä iänmääritystä, -
joiden vaihteluväli oli 223―0,91 miljoonaa vuotta."
Se on valtava vaihteluväli.
41 eri testiä. Tulokset ovat mitä sattuu.
"Tulokseen 2,61 ei päästy kokeissa enää kertaakaan uudelleen."
He ottivat 41:stä yhden. He hylkäsivät 40 tulosta ja pitivät yhden.
Minä en keksinyt tätä kuvausta.
Tämän kirjoitti Leakeyn paras ystävä, Science-lehden uutisosion toimittaja.
Näin se toimii. Tuloksia hylätään, kunnes saadaan haluttu.
Miten tieteellistä tämä on?
Tämä on peli, jossa haetaan vahvistus sille, mitä jo valmiiksi uskotaan.
Jos tulos ei tue omaa uskomusta, se hylätään ja jatketaan peliä.
Annan lisää esimerkkejä. Tämä on Grand Canyonin läpileikkaus.
Olemme tehneet tutkimuksia, minä ja monet muut.
Muut pääasiassa tällä alueella, mutta teimme työtä yhdessä.
Kun katsoo läpileikkausta, joidenkin kivien täytyisi olla vanhempia.
Jos evolutionaarinen kuva pitää paikkansa, -
alapuolisten kivien pitäisi olla yläpuolisia vanhempia.
Uinkaret-basaltti on tullut tulivuorenpurkauksesta.
Jotkut esittävät, että Amerikan intiaanit näkivät nuo purkaukset.
Laava virtasi kanjonin reunan yli ja muodostivat patoja kanjonin pohjalle.
Sen pitäisi olla nuorinta kiveä.
Samantyyppistä kiveä löytyy rotkon sisäosista -
sedimenttikerrosten alapuolella magmakivestä kanjonin sisäosista.
Se on samanlaista kiveä, cardenas- basalttia, jonka pitäisi olla vanhempaa
Se on selvää.
Lähetetäänpä kivet laboratorioon.
On olemassa 20 erilaista radiometristä menetelmää.
Niistä jotkin sopivat muita paremmin tämäntyyppiselle kivelle.
Uinkaret-basalttia ajoitettiin monella eri menetelmällä.
Tehtiin kuusi kalium―argon-ajoitusta.
Vaihteluväli oli 0,1―17 miljoonaa, aika hyvä yhdeltä laboratoriolta.
Rubidium―strontium-ajoitus antoi tulokseksi 1 270―1 390.
Lyijy―lyijy-isokroni, jonka pitäisi olla tarkin, antoi tulokseksi 2,5 miljardia.
Se on paljon enemmän kuin 17 milj., suurin kalium―argon-ajoituksen tulos.
Kyse on yhdestä ja samasta kivestä. Eri menetelmiä samalle kivelle.
Teille kerrotaan yhä uudelleen, -
että ajoituksen testitulokset ovat yhtäpitäviä -
ja että ne vahvistavat toinen toistaan.
"Tulokset ovat oikeita, koska ne ovat yhtäpitäviä."
Jos hylkää 40 ja valitsee yhden, ja tekee samoin toisille, -
saattaa saada tulokseksi jotakin, mikä näyttää yhtäpitävältä, -
mutta tällainen kokemus meillä oli.
Samanlaisia menetelmiä käytettiin cardenasbasalttiin.
Tulokset vaihtelivat taaskin hurjasti 853 miljoonasta miljardiin.
Valtava vaihteluväli samasta kivestä eri menetelmillä.
Uinkaret-tasanteen vanhin kivi, joka valui kanjonin pohjalle, -
on iältään 2,5 miljardia vuotta, -
kun taas vanhin kivi on iältään enintään tuskin miljardiakaan vuotta.
Se on alle puolet kanjonin reunan yli vuotaneen kiven iästä.
Miten alempana oleva voi olla nuorempaa?
Sen pitäisi olla paljon...
Joskus kun voi testata ja kun tietää ainakin suhteellisesti arvioituna, -
mikä tuloksen pitäisi olla, aina tulos ei olekaan se, ellei hylkää joitakin.
Ja sitä tehdään, kuten evolutionisti itse todistaa.
Teimme tutkimuksia St. Helens -vuorella. Kuvassa on kaldera.
Keskiosa on tunnetulta ajalta, vuodelta 1986.
St. Helens purkautui rajusti vuonna 1980, -
ja tästä valtaosa purkautui seuraavan kuuden vuoden aikana.
Otimme eri puolilta kalderaa viisi näytettä -
ja lähetimme ne laboratorioon. "Tässä kivet. Kertokaa niiden iät."
Vastaus näytti tältä, miljoonina vuosina.
Kiven ikä oli oikeasti 11 vuotta.
Ihmiset sanovat: "Ajoitus ei määrittänyt, milloin kivi muodostui, -
vaan mikä oli laavaksi sekoittuneen aineen ikä." Se on täsmälleen oikein.
Tässä käytettiin kalium―argon-ajoitusta.
Se olettaa, että kaikki argon karkaa virtaavasta laavasta.
Kun se jähmettyy kiveksi, kello alkaa käydä.
Ajoitetaan, milloin se kovettui kiveksi.
Pahoittelen. Kaikki argon ei karkaa. Sitä on vielä paljon jäljellä.
Ajoitus ei toimi, ja se antaa absurdeja tuloksia.
Tämä ei ole epätavallista.
Jos hylkää 41:stä 40... saa asiasta hyvän kuvan.
Yksi asia, josta kuulee paljon, on radiohiiliajoitus.
Evoluution kannalta se ei ole yhtä merkittävä, -
sillä se kattaa lyhyemmän ajan ja toimii jokseenkin eri tavalla.
Se kattaa alle 100 000 vuotta, luultavasti 60 000―70 000 vuotta, -
mikä on merkittävää, kun puhutaan Maan iästä Raamatun näkökulmasta,-
mutta ei miljardeista vuosista, jotka ovat välttämättömiä evoluutiolle.
Robert Lee kommentoi ongelmia, joita on tullut esiin viime vuosina.
"Radiohiiliajoituksen ongelmat ovat kiistatta syviä ja vakavia.
Huolimatta siitä, että teknologia on kehittynyt ja ymmärrys lisääntynyt, -
menetelmän perusoletuksia on haastettu vahvasti."
Kyse ei ole vain siitä, että jotakin vuotaa sisään tai ulos.
Perusoletuksia on haastettu.
Sitä muodostuu ilmakehän yläosissa. Perusoletus on, -
että suhteellinen määrä verrattuna hiili-12:een on pysynyt vakiona -
tuhansia vuosia. Tutkimukset osoittavat jotakin aivan muuta.
Hiili-14:n määrä kasvaa.
Libby sanoi alkuperäisessä tutkimuksessaan, -
että tasapainotila saavutettaisiin 30 000 vuodessa. Niin ei ole käynyt.
Lee jatkaa: "Ei siis yllätys, että ajoituksista puolet hylätään."
Se liioittelee hänen tapaustaan. Hän uskoo tähän, ja käyttää uskoaan.
Eräs ystäväni johtaa Ball State -yli- opiston radiohiiliajoituslaboratoriota.
Hän on veli. Olemme eri mieltä maapallon iästä.
Keskustelimme asiasta veljellisellä tavalla.
Vierailin hänen luonaan laboratoriossa. Hän ajoitti turvesuota -
hiili-14-ajoituslaboratoriossaan.
Hän oli hylännyt ensimmäiset 19 tulosta. Menossa oli 20. ajoitus.
Hän tiesi, että suon ikä oli 20 000 v. Tuloksista suurin osa oli 4―5 000 v.
Se muka osoitti, että näytteeseen oli sekoittunut uudempaa ainetta.
Hän odotti "hyvää" näytettä. Hän oli hylännyt tähän mennessä kaikki.
Kun Lee sanoo, että ajoituksista puolet hylätään, se on vähättelyä.
Lee jatkaa: "Ristiriitaisuudet ovat huutavia, -
kronologia on epätasainen ja suhteellinen -
ja hyväksytyt ajoitukset ovat itse asiassa valikoituja ajoituksia."
Esitän, ettei se ole tiedettä lainkaan.
Se on peliä, jota pelataan, -
jotta näyttäisi, että ihmiset tietäisivät, mitä he tekevät, -
ja jotta saataisiin vahvistus aiemmille johtopäätöksille.
W. D. Stansfield vastustaa kreationismia kiivaasti.
Hän kirjoittaa "The Science of Evolution" -kirjassaan: -
"On selvää, ettei radiometrinen menetelmä -
taida sittenkään olla väitetty absoluuttinen ajoitusmenetelmä."
Minusta selvistä syistä. Yksi erittäin hyvä lähestymistapa -
on perustelu, jota voi kutsua "todiste vanukkaasta" -perusteluksi.
Tarkastellaan tilanteita, joiden iän pystymme sanomaan suhteellisesti.
Grand Canyon on yksi sellainen.
Tämä on Glen Rosen kalkkikiveä. Glen Rose ei ole kovin kaukana täältä.
Sen iäksi arvioidaan 110 miljoonaa vuotta, keskiliitukaudelta.
Kollegaystäväni lähetti sen UCLA:n hiiliajoituslaboratorioon -
kertomatta sen alkuperää.
Ajoitukseksi saatiin 890 vuotta.
Kalkkikiven iän piti olla 110 miljoonaa vuotta.
Noin 50 metrin päässä samassa kerroksessa oli hiiltynyt keppi.
Hän lähetti näytteen siitäkin samaan laboratorioon.
Iäksi tuli 12 800 vuotta, huomattavasti enemmän kuin 800 vuotta.
Luvut ovat kuitenkin huomattavasti pienempiä kuin 110 miljoonaa.
Jos lähettelisi näytteitä, voisi lopulta saada tuloksen, jonka he hyväksyvät.
Vastaus olisi: "Olette hulluja. Ette lähetä -
radiohiiliajoitukseen 110 miljoonan vuoden ikäistä kalkkikiveä.
Atomit ovat poissa 50 000―60 000 vuodessa." Pitäisi olla.
Arvatkaapa mitä? Eivät ole.
Olemme ajoittaneet yli sata dino- sauruksen luuta radiohiiliajoituksella.
Tässä on suoliluu Glen Rosesta.
Sen oletettu ikä on 110 milj. vuotta. Tulokseksi saatiin 19 000 vuotta.
Kaukana 110 miljoonasta.
Dinosaurusten oletetaan kuolleen sukupuuttoon 65 milj. vuotta sitten.
Sinä aikana hiili-14:n pitäisi olla kadonnut. 50 000―60 000 vuodessa.
On hullua ajoittaa dinon luita. Kyllä, jos iäksi olettaa 110 milj. vuotta.
En pidä niitä niin vanhoina. Olemme ajoittaneet yli sata.
Jokaisessa, sadasta sadassa oli merkittäviä radiohiilipitoisuuksia.
Siksi ajattelen, että he pelailevat pelejä. Ikä ei ole 110 milj. vuotta.
On selviä oletuksia, -
joista ei aina kerrota. "Tämä on ajoitettu. Se on näin vanha."
Ensimmäinen oletus on, että järjes- telmä on suljettu. Sellaista ei ole.
Asioita vuotaa sisään ja ulos.
Toiseksi täytyy tuntea alkuperäiset olosuhteet. On arvailua, -
mikä osa lyijystä on radiogeenistä ja mikä on olemassa luonnollisesti.
Joillekin oletuksille on perusteluita, mutta silti se on arvailua.
Kolmas oletus on se, että puoliintumisaika on vakio.
Sille on vakavia haasteita.
Se voi olla vielä hedelmällisempää kuin nyt tarkastellut asiat.
Näemme nämä oletukset, joita ei tiedetä eikä voikaan tietää, -
ja näemme, että tunnetut suhteet ovat ristiriitaiset, -
esimerkiksi St. Helensillä ja Grand Canyonilla.
Ymmärtää, miksi Stansfield epäilee menetelmän käyttökelpoisuutta.
Hän jatkaa: "Eri radiometristen menetelmien ikäarviot -
vaihtelevat usein merkittävästi, joskus jopa sadoilla miljoonilla vuosilla.
Siten ei ole olemassa -
absoluuttisen luotettavaa pitkän ajan radiologista kelloa."
Silti hän käyttää niitä ja uskoo Maan iän olevan satoja miljardeja vuosia.
Uskon, että hän on lausunnossaan oikeassa, hyvistä syistä.
Miksi maapalloa pidetään vanhana?
Radiometrinen ajoitus ei ole hyvä perustelu, kun saa tietää faktat.
Toiseen yleiseen vastaukseen sisältyy geologisia ilmiöitä.
Kaikki tietävät, että fossilisoitumiseen ja kivettymiseen menee kauan aikaa.
Grand Canyonin kerrostumien muo- dostuminen kestää miljoonia vuosia, -
samoin sedimenttikiven muodostuminen.
Stratigrafian oppikirjoissa kerrotaan kerrostumisajoista.
Tämä taulukko on Schuchertin. Yhä oppikirjoissa.
Tämä on vakiopäätelmä siitä, miten kauan vie -
30 cm:n paleotsooisen kalkkikiviker- roksen muodostuminen. 2 700 vuotta.
Lukema koskee valtaosaa siitä. Eri osuuksille on eri ajat.
Jotkut pitävät aikoja liian pieninä. Tämä on konservatiivinen arvio.
Tämä kirja julkaistiin v. 1996. Siinä sanottiin: -
"Sentin kerrostumisaika tuhannessa vuodessa on tyypillinen."
Se on yli 30 000 vuotta jalkaa (n. 30 cm) kohden.
Valtaosa sanoisi, että arvio on äärimmäinen, -
mutta nämä eliittiyliopistojen tutkijat ovat arvovaltaisia asiantuntijoita.
30 000 tai edes 3 000 vuotta jalkaa kohden.
Niin sedimentti kerrostuu ja kivet muodostuvat.
Se tuo mieleen Perhesirkus-sarjiksen.
Poika kysyy: "Miten isoksi kiven pitää kasvaa, jotta siitä tulee lohkare?"
Se kasvaa tosi hitaasti. Kasvavatko kivet?
Oletteko nähneet? Vai rappeutuvatko ne?
Jos ne kasvaisivat hitaastikin, odota vain tarpeeksi kauan, -
niin kivitaloon kasvaa lisämakuuhuone.
Kivet eivät tee niin. Ne rappeutuvat. Meidän täytyisi ymmärtää se, -
mutta propaganda syöttää meille jotakin muuta.
Tässä on kuva kauniista fossiili- hämähäkistä, juoksuhämähäkistä.
Se on Florissantin fossiilikentältä.
Kansallisella muistomerkillä lukee: "Kaksi tuumaa on miljoona vuotta."
Se on hitaampaa kuin mitä oppikirjoissa tarjotaan, -
mutta silti samansuuntainen kuin tyypilliset arviot.
Tällaista ylläpidämme verodollareillamme. Ajattelepa.
Tässä on ihmisen hius. Miten kauan hiuksen peittyminen kestää, -
jos nopeus on kaksi tuumaa miljoonassa vuodessa?
Schuchertin arvio on nopeampi kuin muut.
Sen mukaan hiuksen peittyminen vaatisi 2 500 vuotta.
Mitä hämähäkille tapahtuu, jos se peittyy niin hitaasti? Onko sitä enää?
Istuuko se jähmettyneenä 2 500 vuotta, jotta sen ympärille kasvaa kivi?
Niin opetetaan oppikirjoissa.
Se ei ole edes kunnon palturia, jos asiaa ajattelee.
Ei ole vahingoksi ajatella.
Se ei ole missään tapauksessa mahdollista.
Dunbar ja Rogers Principles of Stratigraphy -kirjassaan -
tarttuvat tähän ongelmaan.
On ongelmallista ajatella, että fossiilit ovat muodostuneet hitaasti.
"Stratigrafiatutkijoille havainto mil- jardeista vuosista aiheutti ongelman, -
sillä jos tunnetut kerrostumat ovat syntyneet pitkän ajan kuluessa, -
kerrostumisen täytyy olla ollut erittäin hidasta."
3 000 vuotta jalkaa kohden on nopeampi arvio. Hidas on 30 000.
"Silti on erittäin hyvää todistusaineistoa, -
että yksittäiset kerrostumat syntyivät nopeasti."
Erittäin hyvää todistusaineistoa. Missä on todistusaineisto siitä, -
että se kerrostui hitaasti? Todistus- aineisto todistaa päinvastaista.
Näemme tämän katkaravun.
Tosiasiassa se ei ole katkarapu.
Se on kivi.
Miten kauan kiven muodostuminen kesti?
Ajattelepa. Kuoltuaan katkarapu makaa rannalla -
vuosia, päiviä. Miten kauan?
Kun katkaravun laittaa jääkaappiin, se säilyy siellä vuosikausia, eikö?
Miten kauan katkarapu näyttää tältä, ennen kuin se kovettuu kiveksi?
Jos kivi ei muodostu päivissä, tällainen olisi mahdotonta.
Nämä kalat ovat Ennisistä.
Meheviä pulskeita kaloja.
Kun kalan laskee takapihalle, se säilyy tällaisena vuosikausia.
Miten kauan ne säilyvät tällaisena? Ne kivettyivät näyttäessään tällaiselta.
Miten kauan kiven muotoutuminen kesti?
Tässä kala syö illallistaan.
Silli ja ahven. Hyvin samankaltaisia kuin nykykalat.
Ikä on muka 135 miljoonaa vuotta.
Iso kala on noin metrinen.
Minusta on mukavaa syödä joskus veljien kanssa.
Joskus vitsailemme, että syömme tosi hitaasti.
Tuhansia vuosia on aika hullua.
Miten kauan kesti kalan muuttuminen kiveksi?
Se jäi kiinni syödessään illallistaan.
Se jäi vangiksi nopeasti jähmettyvään betoniin.
Tässä on saniainen. Sillä ei ole ollut aikaa lakastua.
Siitä tuli kivi.
Tämä on taipunut, kuten alakuvassa.
Selvästi ennen lakastumista. Miten nopeasti saniainen lakastuu?
Naiset tietävät. Joskus vain muutamia minuutteja.
Tämä näyttää kuitenkin elinvoimaiselta, ja se on kivi.
Jos vain ajattelemme, meidän pitäisi tietää, -
että 30 000 vuotta 30 senttiä kohti, 2 500 vuotta hiuksen peittämiseen, -
kuten oppikirjojen ja muistomerkkien propagandassa esitetään, -
ei ole edes kunnon hölynpölyä.
Tässä on 13-metrinen fosiilipuu.
Alaosa työntyy hiilijuoneen.
Yläosa työntyy hiilijuoneen.
Välissä on satoja hiekkakivikerroksia.
Hiilijuonen muodostuminen kesti satojatuhansia vuosia. Eikö vain?
Mitä puun yläosalle tapahtuu sinä aikana?
Tämä on yksi yksittäinen tapahtuma.
Se ei syntynyt satojentuhansien vuosien aikana.
Mikä tämän aiheuttaisi? Esimerkiksi vedenpaisumus.
Dunbar ja Rogers jatkavat: -
"Halkaisijaltaan 13-senttisen simpukankuoren hautautuminen -
kestäisi noin tuhat vuotta.
Ei ole todisteita, että fossiilisimpukat ovat altistuneet sellaisille ajoille."
Nopealle syntymiselle on erittäin hyviä todisteita, hän sanoo.
Missä ovat hitaan muodostumisen todisteet?
Tässä on simpukankuori Dallasista, kaunis ammoniitti. Kimaltelee yhä.
Jos tällaisen jättää auringonvaloon, kimaltelu loppuu jopa tunneissa.
Tämä muka lojui 35 miljoonaa vuotta. Uskon sen fossilisoituneen nopeasti.
Meduusan jotkut tunnistavatkin.
Eräs tyttö luennolla määritteli, että se on räkäläjä.
Aika hyvä kuvaus.
Rakenne ei ole kovin vakaa.
Miten kauan se kuoltuaan makaa rannalla?
Tarpeeksi kauan fossilisoituakseen.
Tässä on meduusoiden fossiileja.
Yhdessä aallon merkkien kanssa. Nekään eivät säily pitkään.
Suurennuskuvissa näkyvät jopa meduusan suut.
Onko niin hidas muodostuminen mahdollista?
Tämä on ichthyosaurus. Se näyttää kalalta mutta oli matelija.
Sen pituus on noin 8,5 metriä.
Se on jähmettynyt kalkkikiveen Solnhofenissa Baijerissa.
Jotkin pehmytkudoksetkin ovat säilyneet. Päässä näkyy rasvakudosta.
Tarkemmin katsottuna kyseessä on ichthyosaurusrouva.
Sen sisällä näkyy sikiö.
Niitä jäi lukuisa joukko ansaan katastrofin keskelle.
Ne hautautuivat. Tilanne todella järkytti äiti-ichthyosauruksia, -
koska niistä monet synnyttivät ennenaikaisesti tällä alueella.
Tuli suuri myrsky. Sedimentti hautasi ne.
Se järkytti niitä. Tässä ne synnyttävät.
Ymmärrän, jos äiti ajattelee, -
että se kestää ainakin satatuhatta vuotta.
Se ei kestä niin kauan, ei myöskään ichthyosauruksen synnytys.
Kun katselee kiviä, geologista ilmiötä, -
kaikki todistaa nopeasta muodostumisesta.
Suomennos: Marianne Tenetz