SKAPELSE?
EVOLUTION?
DINOSAURIER
I BEGYNNELSEN...
URSPRUNG
VÄXTER, DJUR, MÄNNISKOR
DESIGN?
FLOD, FOSSIL, SEDIMENT
OBSERVATION
BEVIS, INTELLEKT, FAKTA
HUR GAMMAL ÄR JORDEN? Del 1 Don Patton, FD
Jag är övertygad om att frågan om jordens ålder -
är en av de mest avgörande i kontroversen skapelse/evolution.
Det stör mig när vissa säger att det inte spelar någon roll.
Jag anser det naivt att säga så.
Jag anser både Bibeln och vetenskapen visar -
att den bästa och förnuftigaste förklaringen är att jorden är ung, -
trots den propaganda vi hör i media.
Jag anser att vetenskapen indikerar att jorden inte är gammal.
Det finns många vetenskapsmän som tror att jorden är miljarder år gammal.
Inte alla vetenskapsmän, många anser att bevisen säger annorlunda.
För att få en uppfattning om vilken roll frågan spelar i naturalistens sinne -
ska vi notera vad L. Badash, professor i vetenskapshistoria i Kalifornien sagt.
Han hänvisar till det som många håller fast vid, 4,5 miljarder år.
"...4,5 miljarder år sedan uppkom jorden från ett snurrande, turbulent -
moln av gas, damm och planetoider runt en ny stjärna.
På dessa siffror angående jordens ålder, vilar geologin och evolutionen."
Det här är grunden. Jag anser den vara rätt vacklande.
Innan vi är klara kanske ni inser varför jag anser det.
Det är helt klart alldeles avgörande -
för evolutionisten att jorden är miljarder år gammal.
Annars finns det inte tid för evolution.
Det är inte bara nödvändigt för evolutionen, utan också för -
att lösa alla problem han har. Så här ser han i grunden på tiden.
Den löser alla problem.
Överväg vad nobelpristagaren George Wald från Harvard säger.
Han talar här om livets ursprung.
När han ser den mångfald vi lärt oss om -
så är han häpen och förstår inte hur det skulle ha kunnat hända naturligt.
Det är en nödvändig slutsats som många naturalister håller med om.
"Man behöver bara begrunda magnituden av uppdraget..."
att få en cell att börja av sig självt, -
"...för att medge att spontan generering av en levande organism -
är omöjligt." Hur löser han problemet?
"Ändå är vi här, tror jag, som en följd av spontan generering."
Det är omöjligt, men han tror det för att han har tiden.
"Hur osannolikt vi än anser det vara, liksom de steg det omfattar, -
så händer det med tillräckligt lång tid nästan säkert åtminstone en gång."
Vi har tidigare sett på hur det tenderar gå med tiden. Uppför eller utför?
Tid hjälper inte för att saker ska organiseras till högre komplexitet.
Enligt vår erfarenhet gör tiden det motsatta.
Evolutionisten tror att tiden löser problemet.
"Tiden är faktiskt hjälten i intrigen.
Med mycket tid blir det omöjliga möjligt, det möjliga sannolikt -
och det sannolika så gott som säkert. Man behöver bara vänta -
och själva tiden utför underverken." Det är evolutionistens "heliga ande".
Han viftar med trollspöet och problemen försvinner.
Allt tack vare tiden, trots att vi sett att tiden orsakar sönderfall.
Vi påminns om sagan om prinsessan som kysser grodan -
och den blir en prins. Vi inser att det är en saga - om inte...
Med tidens magiska kyss blir det vetenskap?
"Så här sker det över loppet av miljarder år."
Universitet lägger miljoner på att lära ut att grodan blir prins...
Den enda skillnaden mellan saga och vetenskapsteori är tiden.
Jag tror inte tid har en sådan makt, sådan undergörande förmåga.
TROR DU JORDEN ÄR GAMMAL? VARFÖR?
Ett bra sätt att närma sig frågor i vetenskap är att fråga varför.
Här är det särskilt lämpligt. Människor är så översvämmade -
av bekräftelse på, som ett mantra, om att jorden är miljarder år gammal.
Varför tror du det? Det är en bra fråga.
Det handlar om tro, ingen var där i begynnelsen.
De tror att jorden är gammal. Jag undrar varför?
Det första svaret brukar hänvisa till radiometrisk datering.
"De har daterat berget, det är en miljon, en miljard... år gammal."
Ibland dateras något till 3 miljarder år.
Jorden måste ju vara minst så gammal då?
Vi förstår ju alla precis hur radiometrisk datering fungerar?
Därför kan vi utvärdera validiteten. Nej, de flesta har ingen aning.
Inte ens de flesta vetenskapsmän vet hur det fungerar, tro det eller ej.
Vi bara tror eftersom de säger att det fungerar.
Några tonåringar missförstod nog begreppet som "radioaktiv dejting".
Radioaktivt material avger partiklar från atomens kärna.
Den är instabil. Genom att alfa- och betapartiklar avges -
sönderfaller atomen till olika grundämnen och blir till sist stabil.
Den här sönderfallsprocessen ska hjälpa oss bestämma tiden, -
lite som ett timglas. Man börjar med sand för en timme i övre glaset -
och efter en timme är allt i nedre glaset. Så här beräknar man tiden.
Uran mister en del av sina 238 partiklar -
och blir andra ämnen och till sist bly, som är stabilt.
Det finns naturligt och radiogeniskt bly, -
men man erhåller det genom sönderfallet. Ekvationen är nedan.
Så beräknar man antalet år.
Vad kan gå fel? Vi börjar med att se på timglaset.
Om vi inte bryr oss om uran och bly här så hur mycket tid har passerat?
Om vi ser på ett vanligt timglas, hur mycket tid?
Vi kan uppskatta det till kanske 15 minuter, kanske 20?
Om vi kunde räkna sandkornen skulle vi få ett väldigt exakt resultat -
för hur mycket tid passerat, om vi antar att hastigheten är konstant.
Vad skulle kunna gå fel?
Tänk om någon precis innan hällt in en massa extra sand upptill?
Efter att sand värt en timme runnit ner, skulle det se ut som bara hälften.
Efter 58 minuter skulle det inte alls se ut så.
Eller om någon skulle öppna botten och ta ut det mesta som runnit ner.
Eller tänkt om timglaset låg på sidan -
och bara hann stå upprätt två sekunder innan du tittade på det.
Du måste känna till hur det står till i början och att systemet är slutet.
Det får inte finnas läckage, annars vet du inte tiden.
Dessa är en analogi till de grundläggande problemen.
En grov analogi, men visar vad det gäller. Henry Faul, ledande inom -
området säger: "Två viktiga antaganden antyds i ekvationen: -
För det första att det är ett slutet system."
Inga läckage, varken in eller ut.
"För det andra, att inga atomer av dotterprodukten fanns i systemet -
när det bildades." Inaktivt bly finns överallt i naturen.
"Dessa antaganden förser klockan med allvarliga begränsningar."
Det är en evolutionist som säger att det här är ett allvarligt problem.
"Rigoröst stängda system existerar sannolikt inte i naturen, -
men överraskande nog fyller många mineraler och stenar kraven väl nog -
för att vara användbara för bestämning av radioaktiv ålder.
Problemet ligger i förnuftigt geologiskt urval."
Processen är inte objektiv. Man väljer inte bara en sten och daterar den.
De flesta stenar ger inte passande resultat, så man väljer ut lämpliga.
J.D. Macdougall skriver att processen omfattar -
stenar som ständigt läcker in vatten.
"...grundvattenfiltrering kan lösa upp en del av det uran som finns -
i kristallerna. Uranens rörlighet gör att en del av stenformationen kan -
berövas medan en annan berikas... vid relativt låga temperaturer."
Det motsvarar att lägga till eller ta bort sand ur ett timglas.
Vad gör det åt tidsbestämningsmekanismen?
Den blir förstörd. Man kan inte bestämma tiden på det sättet.
Vi ser att föremål kan bli fossiliserade -
eller förstenade. Hur går det till?
Vatten filtreras genom sten och för med sig en del material -
som ersätts av annat. Det är inte så ovanligt.
Det pågår i stenar hela tiden.
Speciellt om man ser på miljoner, miljarder eller tusentals år.
R. L. Mauger går noga in på hur det går till.
"Generellt sett antas datum inom rätt område vara korrekta -
och publiceras..." Om resultatet blir "rätt".
Om du skickar ett prov till ett laboratorium daterar de det inte.
Bara om du berättar varifrån det kom och hur gammalt det borde vara.
Det utför inget test om du inte först ger dem svaret.
Så brukar inte jag göra test...
Gå bara in på internet och se på remisserna för proven -
så ser du att du måste ange detta. Kanske kan någon göra det ändå -
men inte de ansedda laboratorierna.
"...de som inte stämmer med övrig data -
publiceras sällan och avvikelserna förklaras inte." Man försöker inte ens.
Det låter cyniskt...
Vetenskapsmän kan ju inte göra på det viset?
Vi låter en evolutionist förklara själv. Ett välkänt exempel på datering -
gäller skallen 1470, funnen av R. Leakey. Roger Lewin, redaktör -
för en av de mest prestigefyllda vetenskapliga tidskrifterna -
är vän till Leakey och de har tillsammans skrivit böcker i ämnet.
Han beskriver i boken Bones of contention hur de daterat skallen.
Boken är intressant. Han hänvisar förstås till miljarder år -
och är evolutionist, men historiskt sett ser man vad som hänt -
när man letat efter människofossil. "Åldern beräknades snabbt till -
2,61 +/- 0,26 miljoner år..."
Alltså skallen 1470, 2,61 miljoner år +/- 0,26 miljoner år.
"vilket för en antropolog obekant med radiometrisk datering -
låter betryggande precist."
Antropologer förstår inte riktigt heller hur det fungerar.
Det låter väldigt betryggande.
Men vi ser på resten av historien.
Man hade 41 separata dateringar -
och de varierade mellan 223 miljoner och mindre än en miljon år."
Det är en stor tidsskillnad.
41 separata test och resultaten är mycket varierande.
"Efter den första dateringen fick de aldrig mer resultatet 2,61 -
i sina experiment." Så de frånsåg de 40 andra och behöll ett.
Det här är inte min beskrivning, utan Leakeys bästa väns.
Redaktör på Research News hos Science.
"Kolla tills du får det du vill ha."
Hur vetenskapligt är det? Man spelar ett spel för att bekräfta det man tror.
Passar det inte så kastar man det och fortsätter spela.
Fler exempel. Här är ett tvärsnitt av Grand Canyon. Vi har forskat en del -
och då menar jag mig själv och många andra.
Det var främst andra just här, men vi samarbetade.
När vi ser på snittet kan vi slå fast -
att vissa stenar borde vara äldre ifall evolutionisterna har rätt.
De längst ner borde vara äldre än de högst upp, eller hur?
Basalten i Uinkaret har kommit ur vad som verkar vara moderna vulkaner -
och några menar att indianerna sett lavan rinna över kanterna -
och fylla upp delar av de lägst belägna platserna.
Det borde vara den yngsta stenen.
Intressant nog hittar man samma typ av sten i mitten av ravinen -
under sedimentlager i magmatit i ravinens inre delar.
Berget är av samma slag, Cardenas basalt, fast det borde vara äldre.
Det är tydligt vilket borde vara äldre. Nåväl, vi tog prover till laboratoriet.
Vilken metod skulle vi välja, det finns ett tjugotal radiometriska metoder.
Vissa lämpar sig bättre för den här typen av prov. Vi använde flera olika.
Sex olika kalium-argon-test.
Resultaten varierade mellan 0,01 och 17 miljoner år, samma laboratorium.
Rubidium-strontium gav resultatet 1 270-1 390 miljoner år, -
Bly-bly-isokronen som anses vara det mest pålitliga -
angav 2 600 miljoner år. Mycket mer än 17 miljoner som var det äldsta -
i testet med kalium-argon. Det är alltså samma bergart.
Olika metoder på samma stenar.
Man brukar påstå att man gör test och att olika åldrar kommer fram -
och de bekräftar och verifierar varandra -
och för att de är snarlika vet vi att resultatet stämmer.
Om man frånser 40 resultat och väljer ett och kan göra på det sättet -
så kan man få det att se ut så, men det här var vår erfarenhet -
med basalten. Där såg vi utfallet.
Metoderna var liknande men resultaten vad som helst.
Allt från 853 miljoner till en miljard år.
En milsvid skillnad, varje prov från samma bergart, men olika metoder.
När vi jämför den yngsta bergarten från platån -
som strömmade över kanten och fyllde igen ravinens lägsta delar -
fick vi åldern 2,5 miljarder år, medan den äldsta stenens äldsta ålder -
är knappa 1 miljard år. Mindre än hälften så gammalt -
som det som rann över kanten. Hur blev det lägre yngre?
Det borde vara...
Ibland när man kan testa och relativt sett veta hur något borde vara, -
och sedan ser att det inte fungerar...
Då tvingas man göra om det tills det "passar", som vi såg gällande skallen.
Vi beslöt arbeta vid berget St.Helens, vi ser här den centrala delen.
Dess ålder är känd, den är från 1986.
Utbrottet var 1980, men största delen av materialet kom ut 1986.
Vi tog fem prover från calderan.
Vi sände proverna till labbet och bad dem ange deras ålder.
Det här är svaret, angivet i miljoner år.
Den egentliga åldern var 11 år.
Några säger: "Nå... Dateringen utgick inte från -
när berget bildades utan från lavan." Det stämmer precis.
Här användes kalium-argon-datering där antagandet är -
att all argon försvinner ur lava och när det sedan stelnar till berg -
så börjar klockan gå. Man daterar alltså tiden från när lavan stelnat.
Beklagar. All argon försvinner inte, det finns mycket kvar, testet fungerar inte.
Resultaten blir absurda. Det här är inte ovanligt.
Det är rätt tydligt när man måste förkasta 40 av 41 test...
Datering med radioaktivt kol hör vi mycket om.
Den är inte lika signifikant för evo- lution då den har mindre tidsspann -
och fungerar lite annorlunda. Den täcker mindre än 100 000 år, -
sannolikt kring 60-70 000 år.
Det är signifikant när vi talar om jordens ålder ur bibliskt perspektiv.
Inte när man talar om evolutionens miljarder år.
Robert Lee närmar sig objektivt de problem som blivit tydliga -
under senare år: "Problemen med kol-14-metoden -
är onekligen djupa och allvarliga. Trots 35 år av teknologisk förbättring -
& bättre förståelse,har grundläggande antaganden starkt utmanats."
Här gäller det inte filtrering av något in eller ut, eller kontamination.
Det är grundantaganden som ifrågasätts.
Isotopen C14 bildas i övre atmosfären och man antar att mängden är -
konstant i förhållande till C12 över tusentals år.
Vi vet nu att så inte är fallet.
C14 ökar, mängden är inte konstant.
W. Libbey skrev att det skulle ta bara 13 000 år att uppnå sådan jämvikt -
och den har ännu inte infunnit sig...
Lee fortsätter: "Det borde inte vara en överraskning att hälften -
av dateringarna förkastas." Jag tror dessutom det är en överdrift.
Han tror förstås på metoden och använder den.
Jag har en vän som driver kol-datering på Ball state universitys laboratorium.
Han är en broder, vi har olika åsikt vad gäller jordens ålder.
Vi diskuterade saken på ett broderligt sätt.
Jag besökte honom i laboratoriet där han daterade en torvmosse -
i sitt C14-laboratorium.
Han hade förkastat de 19 första resultaten och var inne på dag 20.
Han "visste" att provet var 20 000 år gammalt, resultaten visade 4-5 000.
Det "bevisade" för honom att provet var kontaminerat med nyare material.
Han hade förkastat alla 19 resultat han fått dittills.
När det alltså står att hälften av resultaten förkastas -
är det ingen överdrift. Han skriver: "Det finns stora skillnader, -
kronologin är ojämn och relativ -
och accepterade dateringar är egentligen utvalda dateringar."
Jag hävdar att detta inte är vetenskap.
Det här är ett spel som spelas för att få människor att se ut -
som om de vet vad de gör. För att verifiera tidigare dragna slutsatser.
W.D. Stansfield är aggressiv mot kreationismen, men även han -
skriver i en bok efter att en del av våra fynd presenterats att: -
"Det är tydligt att radiometrisk teknik kanske inte är de absoluta metoder -
för datering som de hävdas vara." Jag tycker det är rätt självklart.
Ett av de bästa sätt att närma sig den här typen är argument som testas.
Vi kan ta situationer där vi bör kunna veta en relativ ålder: Grand Canyon.
Här har vi en bit kalksten från Glen Rose.
Den antas vara 110 miljoner år, från mitten av krita.
En av mina samarbetspartners -
sände det till kol-laboratoriet på UCLA -
utan att vara uppriktig med dess ursprung.
Åldern daterades till 899 år. Provet "skulle" vara 110 miljoner år.
Omkring 45 meter längre bort -
fanns en förkolnad gren i samma lager.
En bit av den sändes till samma laboratorium -
och daterades till 12 800 år. Mycket äldre än 800 år.
Ändå betydligt yngre än 110 miljoner...
Om man fortsatt skicka prover skulle man kanske till slut få ett -
som skulle vara "acceptabelt". De skulle säga att det är galet att skicka-
material från 110 miljoner år gammal sten för datering med C14-metoden.
"All C14 försvinner på 60-70 000 år." Ja, det borde det göra.
Men det har det inte gjort.
Vi har daterat fler än 100 dinosaurieben med C14-metoden.
Det här är ett tarmben från Glen Rose, som antas vara 110 miljoner år.
Det blev daterat till 19 000 år. Det är långt från 110 miljoner år.
Dinosaurierna påstås ha varit utdöda i 65 miljoner år -
så all C14 borde vara borta, det tar bara 60-70 000 år.
Det anses galet att försöka datera dinosaurieben.
Om man tror de är 110 miljoner år gamla ja, men det tror jag inte.
Vi har daterat fler än 100 och vart och ett av dem, 100 av 100, -
hade betydande mängder C14 i sig.
Därför tror jag de spelar spel. De är inte 110 miljoner år gamla.
Det finns tydliga antaganden som inte alltid nämns.
"Den är daterad och är så här gammal."
Antaganden: 1. Man handskas med ett slutet system.
Något sådant finns inte, det finns alltid "läckage".
2. Ursprungsförhållandet. Man tvingas gissa hur mycket av varje isotop -
fanns från början.
Det finns skäl till vissa antaganden, men det är gissningar.
3. Man antar konstant hastighet.
Det finns allvarliga utmaningar på den punkten -
och kan vara mer givande än andra vi sett på ikväll.
När vi ser dessa antaganden som man inte kan veta -
och att kända förhållanden är motstridiga -
som på berget St. Helens och i Grand Canyon, -
så förstår man varför Stanfield anser att radiometrisk datering kanske -
inte är så fungerande. Han säger: "Uppskattning av ålder på geologiska -
skikt med olika radiometriska metoder är ofta mycket olika -
och kan kasta hundratals miljoner år." Det finns alltså inte någon absolut -
pålitlig radiometrisk klocka.
Han använder dem ändå... Och tror att jorden är miljarder år gammal.
Jag tror han har goda skäl att vara tveksam till "klockorna".
TROR DU ÄNNU ATT JORDEN ÄR GAMMAL? Varför tror man att jorden är gammal?
Radiometrisk datering är inte en bra orsak när du känner till fakta.
Det andra svaret vi brukar få handlar ofta om geologiska fenomen.
"Alla vet att fossilisering och förstening tar lång tid."
"Alla skikt vi ser i Grand Canyon kräver miljontals år att bildas -
och se på alla sedimentlager."
Vi ser på böcker i stratigrafi -
och de sedimenteringshastigheter som fortfarande anges där.
Det här är standardslutsatsen om hur länge det tar för ett 30 cm tjockt -
paleozoiskt skikt av kalksten att bildas, 2 700 år.
Man anger lite olika hastigheter för olika lager.
Vissa menar att det är ännu långsammare än denna uppskattning.
Den här boken gavs ut 1996 och hävdar att 1 cm per 1 000 år -
är typiskt. Det betyder mer än 30 000 år på 30 cm.
De flesta skulle säga att det är extremt, men dessa från Yale och -
Dartmouth är stora auktoriteter. Tänk ens 3 000 år för 30 cm!
Så ska sedimenten ansamlas och bergarterna bildas.
Här en serieteckning där pojken frågar: -
"Hur stor ska en sten bli innan den blir en klippa?"
De växer mycket långsamt... Växer stenar?
Har ni sett stenar växa? Eller nöts de ner?
Om sten kunde växa, ens långsamt, så kunde man vänta länge nog -
skulle man köpa stenhus och låta det växa med tiden.
Stenar växer inte, de nöts ner. Det borde vi veta.
Men vi får annorlunda propaganda.
Se här bilden på den vackra fossiliserade spindeln.
En vargspindel vid national- monumentet Florissant fossilskikt.
En skylt där anger att 5 cm motsvarar en miljon år.
Det är väldigt långsam hastighet...
Men går ihop med det man typiskt hör. Tänk på det en stund.
Så här brett är ett människohår - 0,006 mm.
Med 5 cm på en miljon år, hur länge tar det att täcka håret?
Den hastighet Schuchert anger är snabbare än andra.
Det skulle med den hastigheten krävas 2 500 år för att täcka ett hår.
Vad händer med spindeln om den täcks med sådan hastighet?
Ligger den där och väntar i 2 500 år så att sten får växa runt den?
Sådant läser man i böcker.
Det är inte ens nonsens. Det räcker med att tänka efter! Gör det.
Tänk på saken! Det finns inte en chans att det skulle hända.
Dunbar och Rogers talar i sin bok om detta som ett dilemma.
När man ser på fossil i bergarter och föreställer dig att det gått långsamt -
får man problem. "...det blev ett dilemma -
för om kända bergsskikt ansamlats över denna vida tidsperiod -
skulle medelhastigheten för det ha varit mycket långsam."
3 000 år för 30 cm som snabbast, eller upp till 30 000 år.
"Men det finns starka bevis för att individuella skikt ansamlats snabbt."
Det finns bra bevis. Var finns bevisen, bra eller dåliga, -
för att det hänt långsamt? Nej, bevisen säger något annat.
Vad talar han om? Vi ser på den här räkan.
Det är egentligen inte en räka utan en sten.
Frågan är, hur länge räckte det för denna sten att bildas?
Tänk på det. Kommer räkan att ligga på stranden när den dött, -
under år, dagar? Hur länge?
Om ni lägger en räka i frysen, hålls den bra där i år efter år?
Hur länge ser räkan ut så här innan den blir förstenad?
Om det inte sker på några dagar får vi inte se en sådan bild.
Det händer bara inte.
Det här är fiskar som hittats inte långt ifrån där jag bor.
Stora, feta, mulliga fiskar som man kan ställa ut och de förblir sådana...?
Hur länge ser fiskar ut så här? De blev till sten medan de såg ut så här.
Hur länge tog det för stenen att bildas?
Här ser vi en fisk äta lunch.
En sill och en abborre, mycket lik de nutida, men sägs vara 135 milj. år.
Den större är ca 90 cm lång.
Jag äter gärna med mina bröder ibland och vissa av dem -
tycker om att äta rätt långsamt.
Men det räcker inte tusentals år. Hur länge tog det för den här fisken -
att bli sten? Den överraskades mitt i lunchen.
Den fastnade i betongen, kunde man säga.
Snabbhärdande betong.
Här ser vi en ormbunke som inte hunnit vissna.
Den blev sten.
Den här är böjd liksom den levande ormbunken nertill.
Den hade inte vissnat. Hur länge tar det för en ormbunke att vissna?
Ibland går det på minuter.
Den här ser vacker ut! Och den har blivit förstenad.
Om vi tänker efter så vet vi -
att 30 000 år för 30 cm sedimentskikt, 2 500 år för att täcka över ett hår, -
propagandan vi ser i skolböcker, är bara strunt.
Här ser vi en 13 meter hög förstenad trädstam.
Den nedre delen är inne i ett kolskikt -
och övre delen är inne i ett kolskikt.
Mellan kolskikten finns hundratals skikt av sandsten.
Kolskiktet lär ska ha bildats under 100 000 år, har vi fått höra.
Vad händer med övre delen av trädet under tiden?
Det är tydligt att detta skett på en gång, inte under loppet av tusental år.
Vad krävs för att något dylikt ska ske? En översvämning, tror jag.
Dunbar och Rogers fortsätter:
"1 000 år, mer eller mindre, skulle ha krävts -
för att begrava en snäcka med diametern 12,5 cm.
Med vissa undantag visar fossila snäckor inga tecken på detta."
Det finns bra bevis för att det gått snabbt, vad förespråkar lång tid?
Här är en vacker ammonitsnäcka från Dallas, ännu regnbågsskimrande.
"Färska" snäckors skimrande skal försvinner i solen på en eftermiddag.
Den här ska ha legat där under 35 miljoner år.
Jag tror fossiliseringen skedde snabbt.
Vissa av er känner igen den här maneten.
En liten flicka sa häromdagen att det bara är en klump snor...
Rätt bra beskrivning. Djuret är inte så mycket... inte så stabilt.
Hur länge ligger det på stranden efter att det dött?
Länge nog för att bli fossiliserad. Här är fossil av maneter.
De har bevarats tillsammans med vågmönstret som inte är beständigt.
Närbilder visar att också munnen på maneterna bevarats. Är det möjligt -
att det sker långsamt?
Det här är en Ichtyosaurus som ser ut som en fisk, -
men är en reptil, ca 8,4 meter lång.
Den är förstenad i Solnhofen kalksten i Bayern.
Till och med mjuka delar finns bevarade, vi ser fettvävnad upptill -
på huvudet. När vi ser noggrant på den inre delen -
ser vi att det är en hona med ett synligt embryo.
Många av dessa har tydligt råkat ut för katastrofala omständigheter.
De har begravts snabbt och honor har blivit upprörda -
för flera av dem har fångats i för tidig födsel.
Just på det här området.
De hamnade i en storm, begravdes i sediment, de blev mycket stressade -
och började föda. Jag känner viss sympati med damerna -
om det räckt 100 000 år i den positionen...
Men så var det ju inte.
Det finns ingen möjlighet att det skulle ha räckt så länge för Ichtiosaurus.
När man ser på bergarter och fossil skriker de "snabbt", var man än ser.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle Himlen TV7